4 Om Sari. 
SÖ & ry ÅS 
ST ÖF ÄN —- 
MIBN UV” 
KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. |4. N:o I3. ST Pr 
Några mindre diabasförekomster. Såsom tillägg till de nu beskrifna diabasföre- 
komsterna, hvilka kunna anses såsom de i Sverige allmännaste, må här några från dessa 
mer eller mindre afvikande: förekomster äfven omnämnas. 
I Nerike och Vestmanland uppträda flerstädes diabaser, hvilka karakteriseras ge- 
nom sin gulbruna, lätt i klorit eller viridit öfvergående augit, än med, än utan tydliga 
kristallformer. Qvarts innehålla dessa diabaser vanligen i ej obetydlig mängd och de stå 
således Kongadiabasen temligen nära. Sådan är t. ex. bergarten i en ganska betydande, 
i Ö—V. strykande gång i granit V. om Viksjön, SV. om Ammebergs grufvor; i en 
gång i eurit V. om Kylsbo, samt 1 en gång 1 kalksten i vestra sluttningen af Klack- 
berget, båda i Norbergs socken, Vesterås län; vidare i ett litet massiv vid Köpalla, N. 
om Sala!) och i en NV.—SO. strykande gång i gneis V. vid sjön Hallaren, Ö. om Mö- 
klinta kyrka, Vesterås län. 
Såsom närstående i afseende på augitens beskaffenhet må här vidare anföras den 
medelgrofva, temligen qvartsrika och titanjernförande bergart, som NO. om Eldgarn i 
Färentuna socken, Stockholms län, bildar en i NV.—SO. strykande gång i gneis. Ännu 
qvartsrikare är den starkt omvandlade bergarten på Varnbyskär 1 S:a Björkfjärden ”). 
Augiten har här till allra största delen öfvergått dels i klorit, dels i en smutsbrun 
trådig massa. Vid densamma äro ej sällan hornblendepartier anvuxna ”). 
Enligt ett par undersökta prof består trappen i Frualid i Öfveds socken till sin 
hufvudmassa af en finkornig blandning af plagioklas och augit med mycket magnetit, 
mellan hvilka mineralier ganska ymnigt förekomma små partier af ett grönt, radialstråligt 
aggregat, som torde kunna anses för en omvandlad mellanmassa. Vidare förefinnas små 
gröna, af magnetit kantade och genomdragna viriditpartier, hvilka sannolikt äro ny- 
bildningar efter olivin. Porfyrartadt inströdda i denna finkorniga bergart ligga 2 åa 3 
mm. långa plagioklaser, samt äfven stundom augiter. Bergarten liknar således på det 
hela temligen mycket Kinnediabasen. Augitens utbildningssätt, äfvensom olivinens ny- 
bildningsprodukter äro dock något olika. 
I norra sidan af Kullaberget i Skåne stryker en temligen mägtig gång af en fin- 
kornig, rödbrun bergart, hvilken genom sin starka förklyftning gifvit upphof till de 
bekanta grottorna derstädes. Under mikroskopet visar sig denna bergart till öfver- 
vägande del bestå af plagioklas, rikligt späckad med små ljusa mineralkorn, samt genom- 
stänkt af ett brunt stoft, som förorsakar såväl plagioklasens, som hela bergartens brun- 
aktiga färg. Gröna, vanligen skarpt rätlinigt begränsade, kloritiska partier synas vara 
nybildningar efter augit. Frisk sådan observerades ej, men ett mindre framskridet 
omvandlingsstadium af samma mineral förekommer i form af grå, mikrokristalliniska, 
nästan opaka partier. I mindre mängd förefinnas äfven andra nybildningar, såsom 
brunaktig glimmer, epidot, kalkspat och qvarts. Små kristallnålar af apatit förekomma 
ganska ymnigt. De små malmpartiklarna äro nästan ständigt omgifna af en grå rand. 
1) På geologiska kartbladet »Sala» betecknad såsom diorit. 
?) På geologiska kartbladet »Södertelge» betecknad såsom diorit. 
?) Dessa hornblenderika, och synbarligen starkt omvandlade diabasarter likna hvad GÖMBEL kallat »Proterobas». 
Die palaeol. Eruptivgest. d. Fichtelgebirges 
