50 A. E. TÖRNEBOHM, OM SVERIGES VIGTIGARE DIABAS- OCH GABBRO-ARTER. 
Denna egendomliga plagioklasbergart liknar ej någon annan mig bekant svensk bergart, 
men påminner om grundmassan i de mera omvandlade varieteterna af rombporfyren 
i Kristianiatrakten. 
Ett prof från Hamnyrkullen, Ragunda socken, Jemtland, visade sig bestå af frisk 
plagioklas, ljusbrun augit, båda fläckvis innehållande små mörka mikroliter, magnetit 
(eller titanjern), samt små kristallnålar af apatit, hvarjemte sparsamt förekomma partier 
af hornblende och serpentinpsevdomorfoser efter olivin. Dessutom förefinnas i mellan- 
rummen mellan de större mineralindividerna korn af qvarts, samt partier af ett fin- 
kristalliniskt aggregat af augit, magnetit, ett kloritmineral och glimmer, den sistnämnde 
vanligen bildande en kant kring det hela. 
Diabasafanit. De för de olika diabasarterna utmärkande karaktererna blifva allt 
otydligare i samma mon som bergartens textur tilltager i finlek, och i de tätaste varie- 
teterna kunna de ej mera med bestämdhet igenkännas. Såsom exempel på dessas struktur 
och sammansättning må här ett par särdeles vackra prof i korthet beskrifvas. 
En stuff, tagen nära salbandet af en omkring 50 fot mäktig gång i sandsten vid 
Sjunnarydsjöns strand, Nässjö socken, Jönköpings län "'), visade sig makroskopiskt svart 
och tät, der och hvar med små glänsande fältspatsytor. Endast i ytterst tunna slip- 
prof blir bergarten någorlunda genomskinlig. Betraktad under mikroskopet synes genast, 
att dess mörka färg härrör af en mängd svarta strimmor, hvaraf bergartens grundmassa 
tätt och i alla riktningar är genomdragen. Ofta stöta flera sådana strimmor tillsam- 
man under spetsiga vinklar, i följd hvaraf deras anordning på det hela får en viss 
likhet men qvistarnes i en yfvig buske. Vid stark förstoring visa sig ifrågavarande 
strimmor vara ett aggregat af små stafvar och korn, hvaraf de minsta stundom äro 
genomlysande med rödbrun färg. Att dessa partiklar ej bestå af magnetit synes tem- 
ligen gifvet på grund af deras snedvinkliga anordning sinsemellan, såväl i smått som 
stort; möjligen kunna de vara titanjern. 
Mellan de svarta strimmorna ligga långa och smala, men ej särdeles regelbundet 
begränsade plagioklaser, äfvensom gulgröna gyttringar, bestående af små gröna korn och 
nålar, mellan hvilka der och hvar förefinnes en brun, till utseendet nästan glaslik sub- 
stans, som dock stundom visar temligen tydlig polarisationsförmåga. Porfyrartadt in- 
strödda ligga klara plagioklaser med skarpa kristallkonturer och nästan alltid inne- 
slutande relativt stora kärnor af samma beskaffenhet som bergartens ofvanbeskrifna 
grundmassa. 
Ett prof af en icke fullt så tät trapp som den nyss omnämnda, taget från en 
gång 1 Lockgrufvan på Pershyttefältet i trakten af Nora, visade sig redan makroskopiskt 
vida rikare på tydligt urskiljbara fältspatskristaller, och under mikroskopet syntes, att 
dessa stundom nå en längd af ända till 1 å 2 mm. och utgöra omkring hälften af 
bergartsmassan. Den öfriga delen, hvilken bildar liksom en utfyllning mellan plagio- 
klaserna, består af en filtlik väfnad af magnetitstafvar och långa, ljusa nålar, mellan 
hvilka en klar, färglös, svagt polariserande bottensubstans (fältspat?) framskymtar. De 
ljusa nålarne ligga gruppvis parallela och synas sammanhänga med större, brunaktiga 
55 
1) Såväl profvet, som de geognostiska uppgifterna äro mig benäget lemnade af Hr Bergmästaren AA. SJÖGREN. 
