KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. l4. N:o 13. al 
augitstänglar, som der och hvar äfven förekomma. Magnetitstafvarne äro dels enkla, 
dels förgrenade. I senare fallet utgå förgreningarne i regeln vinkelrätt mot hufvud- 
stammen. De större stafvarne äro nästan alltid, de mindre stundom, sammansatta at 
vid hvarandra radade korn, hvilkas oktaedriska form ofta är ganska tydlig. Jemte 
stafvarne förekomma enstaka större och mindre korn i mängd. 
Grönsten och grönskiffer på Dalsland. Med några ord torde här äfven böra om- 
nämnas de bäddar af grönsten och grönskiffer, hvilka ingå såsom länkar i Dalforma- 
tionens lagerföljd!). Diabaser kunna dessa bergarter väl ej egentligen kallas, då de, 
så vidt hittills kunnat utrönas, ej mera innehålla spår af augit, men sannolikt härleda 
de sig dock mer eller mindre direkt från diabaser; de mera massformiga kunna till och 
med med stor sannolikhet antagas vara endast starkt omvandlade sådana. Såsom exem- 
pel må ett par prof af karakteristiska varieteter i korthet beskrifvas. 
En massformig grönstensart, tagen Ö. om Edsleskog ”), visade fullkomligt samma 
struktur som en småkornig diabas af Helleforstypen. Augit förefanns likväl ej, dess 
ee (>) J2 
plats upptogs af gröna hornblendepartier, sammansatta af mestadels ganska regelbundet 
i parallelt läge intill hvarandra ordnade fina hornblendestänglar, som dock stundom 
liksom sammanfutit till större, enhetliga partier. Dessas stängliga byggnad framträder 
, o OO [ola 
dock alltid tydligt kring kanterna, från hvilka en del af stänglarne likt gröna strån 
fortsätta in i den vidliggande plagioklasen. Denna sistnämnda är anmärkningsvärdt 
lol Oo Oo 
frisk, men mycket förorenad af små, gröna mineralpartiklar, hvilka äfven synas vara 
hornblende. Inmängdt 1 hornblendet ses der och hvar ett fjälligt, smutsgrönt, tydligt 
dikroitiskt mineral, antagligen klorit. Der och hvar finnas större, gräseoröna viridit- 
, STL 21 [a] 
partier med en så finfjällig textur, att de i p. l. endast visa en ganska otydlig aggregat- 
polarisation. Allmännare, men till storleken vanligen mindre, äro andra viriditpartier, 
hvilka utmärkas genom sina svarta kanter och de svarta ränder, hvaraf de äro genom- 
Oo 2 =) 
dragna. Dessa svarta kanter och ränder utgöras af ett aggregat af små mörka par- 
Oo [>] Ho Oo 
tiklar, hvilka vid stark förstoring visa rödbrun färg och ofta hexagonala former. AÅn- 
tagligen bestå dessa små partiklar af jernoxid, och torde, jemte den åtföljande gulgröna 
(SRS . 2 2 : Oo ÖS 
trådiga substansen, vara nybildningar efter olivin. Epidot förekommer mycket rikligt 
Lo) , Oo Do 
dels såsom små korn inuti hornblendepartierna, dels såsom större individer, stundom 
med väl utbildade kristallformer, liggande uti eller vid de kloritiska viriditpartierna. 
Der och hvar ligga korn och kristalliniska aggregat af kalkspat. Bergartens malm- 
[ola SÄS Oo I Oo 
mineral, titanjern, är delvis omvandladt i en brungrå, halfoenomskinlig, kristallinisk 
substans. Små korn af qvarts förefinnas der och hvar 1 viriditpartierna. 
En grönskiffer från Rud i Laxarby socken befanns bestå öfvervägande af horn- 
DS Oo 
blende, utbildadt än 1 enstaka mikroskopiska korn och nålar, än i stängliga aggregat 
med 2 
utfyllning 1 de återstående mellanrummen, dels qvarts, dels en gulgrå, något matt, ej 
särdeles starkt polariserande substans, möjligen halfförändrade återstoder efter fältspat. 
a 3 mm. tvärlinea. Derjemte förekomma korn af epidot och titanjern, samt, såsom 
1) Se beskrifningarne till geologiska kartbladen »Baldersnäs» och »Upperud». 
2) Af D. HUMMEL. 
