32 A. E. TÖRNEBOHM, OM SVERIGES VIGTIGARE DIABAS- OCH GABBRO-ARTER. 
I förbigående må här äfven ihogkommas en grönstensart, som flerstädes på Dals- 
land uppträder såsom gångar och mindre massiv. Bergarten är tydligen starkt meta- 
morfoserad och består hufvudsakligen af en saussuritartad fältspatsmassa samt horn- 
blende, hvilket senare mestadels är utbildadt såsom stängliga eller oregelhundet trådiga, 
ljusgröna aggregat. Underordnadt förekomma apatit, titanjern och stundom qvarts, samt 
åtskilliga nybildningar, såsom muskovit och epidot. Sannolikt har bergarten ursprung- 
ligen varit någon diabas- eller gabbro-art. I sin nuvarande form liknar den mycket 
hvad GömMBEL kallar epidiorit'), såsom jag genom jemförelse med några originalprof af 
denna bergart funnit”). Bland andra ställen förekommer denna art N. om Kasselrådane, 
Ödeborgs socken; NO. om Asketveten, Ödskölds socken; W. om Hensbyn, Tydje socken; 
SW. om Säbyn, Steneby socken; S. om Grimstrand, Håbols socken. 
Allmänna anmärkningar om diabaserna. I den föregående petrografiska beskrifnin- 
gen hafva vi sökt indela diabaserna i vissa typer och vid karakteriseringen af hvarje 
typ utgått från någon för densamma karakteristisk förekomst. De hufvudtyper vi på 
detta sätt erhållit hafva varit: Kongatypen, AÅsbytypen, Helleforstypen, Särnatypen, Kinne- 
typen, Hunnetypen, Öjetypen och Ottfjällstypen. Under dessa typer låta de allra flesta 
af de många från vidt skilda trakter af Sverige hemtade undersökta profven otvunget 
inordna sig, och de torde derför kunna anses innefatta de hufvudsakligare af vårt lands 
diabasarter. Såsom i det föregående är framhållet är skillnaden mellan vissa af dessa 
typer icke särdeles väsentlig, och sammanfattar man dem alla jemte deras underordnade 
varieteter, så kan man säga, att de bilda en serie, med den qvartsrika Kongadiabasen 
såsom den ena, och den olivinrika Asbydiabasen såsom den andra ändlänken. Mellan- 
länkar bilda då de salitförande och de mindre olivinrika varieteterna. MSärdeles önsk- 
värdt vore det, att kunna gruppera diabaserna efter några bestämda mineralogiska ka- 
rakterer t. ex. i qvartsdiabaser, salitdiabaser och olivindiabaser, men en sådan indelning 
skulle i bästa fall endast kunna tillämpas på de friskaste, de mest doleritiska variete- 
terna, ty i sitt mera omvandlade skick äro de alla, mineralogiskt taget, qvartsdiabaser ”). 
Vi måste derför för närvarande afstå från en strängt systematisk indelning, särdeles 
som en sådan säkerligen icke skulle befrämja en riktig uppfattning af de olika afarternas 
inbördes sammanhang. 
En jemförelse mellan de motsvarande mineralbeståndsdelarne i olika diabasarter 
erbjuder ett och annat moment af intresse, som kan förtjena framhållas. Anmärknings- 
värd är t. ex. augitens olika utbildningssätt i Asbydiabasen och i Kongadiabasen. Den 
förras augit är i regeln mörk och tillhör derför antagligen de lerjords- och jernoxid- 
rika augitarterna. Den är ej kristalliserad, föga benägen för omvandling och derför i 
allmänhet friskare än bergartens plagioklas. Augiten i Kongadiabasen är deremot mesta- 
1) Die paläolitisehen Eruptivgesteine des Fichtelgebirges. 
2) För dessa, jemte flera andra prof från Fichtelgebirge, står jag i förbindelse hos Hr Prof; GUMBEL, 
3) Exempelvis må här omnämnas diabasen från Wiesa bei Camenz, hvilken DatHE i sin ofvan citerade al- 
handling beskrifver såsom en typisk qvartsdinbas. Enligt prof af denna bergart, hvilka blifvit mig al Dr 
DATHE benäget tillställda, är densamma nästan identiskt lika med Helleforsdiabasen och jag anser högst 
sannolikt, att dess stora viriditpartier hufvudsakligen härstamma från olivin. 
(Enligt ett meddelande af PB. Karkowsky i N. J. 1876, s. 625 har olivin numera verkligen blifvit 
funnen i denna diabasart. Tillägg under tryckningen.) 
