38 A. E. TÖRNEBOHM, OM SVERIGES VIGTIGARE DIABAS- OCH GABBRO-ARTER. 
temligen starkt dikroitiskt mineral, hornblende. Dessa nybildningszoner hafva synbar- 
ligen uppstått genom en vexelverkan mellan plagioklas och olivin, hvarvid den yttre, 
den gröna, zonen bildats på plagioklasens bekostnad, den inre, den ljusa, deremot på 
olivinens. Att så är framgår deraf, att dessa zoner alltid förekomma der olivin och 
fältspat angränsa, men saknas mellan olivin och augit. Om en kil af augit skjuter in 
mellan olivin och fältspat, så skilja sig de båda zonerna vid densamma; den ljusa går 
ett stycke in mellan olivinen och augiten, den gröna åter ett stycke in mellan augiten 
och fältspaten, men båda utkila snart. Båda zonerna förblifva oförändrade såväl vid 
glödgning som etsning. Den ljusa zonen är i allmänhet temligen fri från magnetit. 
Stundom ses dock sådan utskild såsom en svart rand närmast olivinen, der och hvar 
med nållika förgreningar utåt. v 
Är bergarten starkt vittrad har olivinen innanför den ljusa zonen mer eller mindre 
fullständigt öfvergått till en smutsgrön serpentinmassa, under afskiljande af en mängd 
magnetit. 
Titanjernet, som stundom visar en mycket tydlig romboedrisk streckning, är ofta 
omgifvet af en zon af brun glimmer, hvilken åter, när bergarten är mera sönderdelad, 
i sin ordning omgifves af en grön hornblendezon lik den kring olivinen. När glimmer- 
zonen felas omgifvas titanjernkornen stundom af en krans af ett ljust gulbrunt, kristal- 
liniskt aggregat (titanit?). 
Apatit är alltid närvarande, dock endast i ringa mängd. 
Hyperiten företer ganska egendomliga omvandlingsformer. Invid gränserna till 
omgifvande bergarter blir den snart sagdt alltid dioritartad och ofta granatförande. 
En dylik omvandling har den äfven ej sällan undergått utmed sprickor i bergartens 
inre. Något norr om Ölme station förekommer t. ex. en omkring 0,5 fot bred sprick- 
fyllnad af qvarts, invid hvilken bergarten har ett dioritlikt utseende, under det den 
ett par fot derifrån är fullkomligt normal. Några prof, tagna på olika afstånd från 
nämnda qvartsgång, gåfvo tillfälle att följa omvandlingsprocessens olika stadier. Et 
på två fots afstånd taget prof innehöll frisk olivin i mängd, dock omgifven af temligen 
breda omvandlingszoner, samt företedde i öfrigt inga afvikelser från bergartens van- 
liga utseende. Några tum närmare qvartsgången befunnos hornblendzonerna kring oli- 
vinen betydligt bredare och inströdda med små korn af granat. Augiten syntes något 
angripen, dock ej i väsentligare grad. Olivinen var delvis omvandlad i en brungrön 
serpentinmassa, genomdragen af de vanliga vittringskanalerna, dock egentligen blott på 
sådana ställen, der den gränsade emot eller var omgifven af augit, och sålunda skyd- 
dad mot den på vexelverkan med fältspaten beroende omvandlingen. Granat, stundom 
jemte glimmer, omgaf zonlikt titanjernskornen. 
Ett tredje prof, taget en fot från qvartsgången, innehöll ej spår af frisk olivin. 
Dennes plats upptogs af ett kristalliniskt aggregat, bestående af längre eller kor- 
tare, ofta något trådiga stänglar af ett svagt smutsgult, nästan färglöst mineral, som 
torde få betraktas såsom en vidare utbildning af den inre, ljusa omvandlingszonen kring 
olivinen. Den yttre, gröna, zonen representerades här af en bred, grön ram, bildad af 
ett aggregat af små hornblendekorn, hvarifrån små hornblendestänglar liksom vuxit ut 
och inträngt i den omgifvande fältspatsmassan. Gränsen mellan den inre, ofärgade och 
