KONGL. SVENSKA VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. I4. N:o 13. 39 
den yttre, gröna delen af dessa aggregatpartier är icke särdeles skarp. Stundom ser 
man t. o. m., att en och samma mineralindivid tillhör dem båda på så sätt, att dess 
yttre hälft är grön, men dess inre ofärgad. Då det gröna mineralet, såväl på grund 
af sin starka dikroism, som på grund af sina studom ganska tydliga genomgångar, måste 
anses vara hornblende, är det derför antagligt, att äfven det ljusa mineralet ej kan 
vara annat än en amfibolart, sannolikt tremolit. I de gröna delarne af dessa amfibol- 
aggregat ses der och hvar större granatkristaller inneslutna. 
Augiten och hyperstenen äro äfven nästan helt och hållet omvandlade i ett grönt, 
-finkornigt hornblendeaggregat, i hvilket modermineralens mörka interpositioner temligen 
oförändrade qvarligga, stundom t. o. m. med bibehållande af deras lineära anordning. 
Brun glimmer, och stundom äfven granat, är vanligen utbildad kring titanjernskornen, 
men ej kring de der hvar förekommande kornen af svafvelkis. Plagioklasen är ännu 
på det hela ganska frisk. Endast på enstaka fläckar förmärktes någon starkare grumling. 
I ett fjerde prof, taget af den dioritlika varieteten tätt invid qvartsgången, be- 
funnos de särskilda individerna i hornblendeaggregaten betydligt mera utvecklade, ofta 
visande tydliga prismagenomgångar. Det ljusa amfibolmineralet förekom blott såsom 
små partier i aggregatens midt; det syntes som om det till större delen öfvergått i 
grönt. Med undantag af några obetydliga rester var äfven augiten fullständigt om- 
vandlad i hornblende. Granat förekom i detta prof. sparsammare än i det föregående. 
Af bergartens ursprungliga, brunfärgade fältspat funnos blott några grumliga rester 
qvar, mestadels placerade i midten af de forna fältspatspartierna. Dessa voro för öfrigt 
ersatta af ett kristalliniskt aggregat, bestående af små korn af qvarts och frisk, färglös 
plagioklas, hvilken sistnämnde, såväl genom sin mindre stängliga och mera korniga ut- 
bildning, som genom frånvaron af den bruna färgen, skilde sig från plagioklasen i den 
oförändrade bergarten. Kall saltsyra förmådde under 8 dagar ej märkbart angripa 
denna nybildade plagioklas, hvarför den torde kunna antagas vara oligoklas. Såväl 
inom fältspats-, som ännu mer inom hornblendepartierna, fanns brun glimmer, dels såsom 
enstaka fjäll, dels såsom fjälliga aggregat. Apatit är ständigt närvarande äfven inuti 
hornblendeaggregaten. I en apatitkristall observerades en mängd små vätskeinhysingar 
med rörliga libeller. 
Af den ursprungligen af labradorit, augit, hypersten och olivin bestående hype- 
riten, har här således uppstått en dioritisk bergart, sammansatt af oligoklas, qvarts, 
hornblende och granat, den senare så fullkomligt olik den förra, att deras nära slägt- 
skap ej skulle kunna anas om man ej vore i tillfälle att steg för steg följa omvand- 
lingsprocessen 1 dess olika stadier. Hvarpå denna beror kan för närvarande ej afgöras; 
tillgång på kiselsyra synes emellertid vara ett vilkor för att densamma skall inträda. 
Om än i geognostiskt hänseende oskiljaktig från hyperiten kan dock nämnde dess dio- 
ritiska omvandlingsform således ur petrografisk synpunkt ej sammanslås med denna, 
utan måste uppföras såsom en särskild bergart. Vi vilja då kalla den hyperit-diortit, 
ett namn, som visserligen kan synas något obeqvämt, men som har fördelen att uttrycka 
såväl bergartens dioritiska utseende, som dess nära förhållande till hyperiten. 
Hyperiten vid Ölme synes bilda en mägtig, i N—S. strykande gång eller gång- 
stock, som genomsätter den omgifvande jerngneisen. Fullkomligt af samma beskaffenhet 
