40 A. E. TÖRNEBOHM, OM SVERIGES VIGTIGARE DIABAS- OCH GABBRO-ARTER. 
som Ölmehyperiten visade sig undersökta prof från flera andra dylika förekomster i 
trakten, såsom från Östervik, NW. om Kristinehamn; från Näs i Wäse socken samt från 
Råglanda, Gälserud och Walseruds-höjden i Nyeds socken. 
I Astebyhöjden och i Rattsjöberg i Hvitsands socken uppträder en omkring 200 
fot mägtig hyperitbildning, bäddformigt inlagrad uti jerngneisen. Dess längdutsträck- 
ning är åtminstone ett par mil. Bergarten liknar mycket den vid Ölme, men inne- 
håller ej så konstant olivin. 1 stället är den relativt rikare på hypersten, hvilket synes 
bekräfta den äfven i andra fall gjorda iakttagelsen, att talkrika pyroxenarter och olivin 
1 viss mån kunna ersätta hvarandra. Samma benägenhet att blifva dioritartad och: 
granatförande, som utmärker bergarten vid Ölme, visar den äfven här; i bäddens lig- 
gande öfvergår den till och med i en art dioritskiffer. Istället för granat inställer sig 
stundom epidot. Endast sporadiskt olivinförande visade sig äfven hyperiten från Ränn- 
berget i Östmarks socken. Rika på olivin befunnos åter prof från Bjurberget i Dalby 
socken och från Jurberget vid riksgränsen i Norra Finnskoga socken. 
Hyperit och Hvyperit-diorit i Småland, Westergötland, Skåne 0. s. v. I Småland 
träffas fÅerstädes hyperiter, som till utseende och förekomstsätt mycket likna de 
vermländska. Så t. ex. i trakten kring Taberg'). Bergarten är äfven här än olivinrik, 
såsom i kullarne Ö. om Kåperud, än åter olivinfri och då i allmänhet rik på hyper- 
sten, som stundom visar temligen tydliga kristallbegränsningar. Oaktadt de olivinrika 
och de olivinfria varieteterna sålunda i sin mineralogiska sammansättning förete icke 
oväsentiiga olikheter, utgöra de dock endast lokala afarter och kunna uppträda jemte 
hvarandra i en och samma förekomst. Af tvenne prof tagna strax N. om Månsarps 
kyrka var sålunda det ena ganska olivinrikt och liknade fullkomligt Ölmetypen, det 
andra åter saknade olivin och nästan äfven augit. Samma var förhållandet med tvenne 
prof tagna SÖ. om Taberg. Hyperstenen i dessa småländska förekomster är stundom 
nästan fullkomligt fri från interpositioner, stundom åter rikligt försedd med sådana i form 
af bruna, långsträckta lameller, liknande dem i hyperstenen från St. Paulsön och orien- 
terade liksom de. Plagioklasen är alltid brunfärgad och derjemte vanligen liksom ge- 
nompudrad af små ljusa mikroliter. Öfriga beståndsdelar förete samma utseende som 
de motsvarande i Ölmehyperiten. Liksom denna blir äfven hyperiten kring Taberg ofta 
dioritartad och granatförande, öfvergående, synnerligast i närheten af den omgifvande 
gneisen, till hvad vi ofvan kallat hyperit-diorit. 
Ett prof af hyperit från Femlinghult i Virestads socken innehöll ingen olivin och 
knappt någon augit, men var deremot rikt på rödbrun hypersten i stängliga individer, 
stundom visande tydlig zonal-struktur. Samma befanns vara förhållandet med ett prof 
från närheten af Brohuset, Gumlösa socken, Kristianstads län. 
En med de ofvan beskrifna hyperiterna närbeslägtad bergart förekommer 
ganska allmänt såsom inlagringar uti Westergötlands jerngneis, troget följande gneis- 
skiktens alla bugter och omböjningar. I det inre af dessa, ofta ett par hundrade fot 
mägtiga lager är bergarten i allmänhet fullkomligt massformig och liknar till det yttre 
!) Jemfr. A. SJÖGREN, »Om förekomsten af Tabergs jernmalmsfyndighet i Småland». Geol. Föreningens 
Förhandl. N:o 30. 
[AE STEN 
