42 A. E. TÖRNEBOHM, OM SVERIGES VIGTIGARE DIABAS- OCH GABBRO-ARTER. 
dikroism. Beståndsdelarne synas kunna vexla icke obetydligt till sina relativa mängd- 
förhållanden. I några prof utgjorde plagioklasen omkring hälften af bergartens massa, 
i andra åter (från Wirserum) var den helt och hållet underordnad i jemförelse med 
pyroxenmineralierna. 
Ganska lik den nu beskrifna är en bergart, som bildar några kullar vid Lungs- 
torp i Brattfors socken i Wermland. Den är mörk, af medelgrof kornighet och inne- 
håller plagioklas, diallag, hypersten, hornblende och glimmer, äfvensom titanjern och 
något apatit. Olivin förefanns ej i de undersökta profven. Liksom hyperiterna i all- 
mänhet, så blir äfven denna dioritisk mot den omgifvande gneisen och är då temligen 
rik på epidot. 
Mycket lik bergarten vid Björkemossa är vidare den, som uppträder i Gellivara 
Duondar. Dess plagioklas är temligen starkt brunfärgad och försedd med särdeles 
tydlig, stundom korsad tvillingstreckning; den grönaktiga, hornblendekantade diallagen 
är oftast mycket rik på interpositioner, dels de vanliga bruna lamellerna, dels mörka 
stafvar och korn. Hyperstenen är i sig sjelf svagt brunaktig, men vanligen så öfver- 
fylld af små bruna lameller, att den deraf får en starkt rödbrun färg. Äfven den är 
nästan ständigt ombrämad af hornblende. På apatit synes bergarten mindre rik än den 
vid Björkemossa. 
De ofvan såsom hyperit omnämnda bergarterna innehålla, såsom af beskrifningen 
framgår, jemte hyperstenen nästan alltid ett monokliniskt pyroxenmineral, antingen 
augit eller diallag, och ofta i sådan mängd, att det qvantitativt öfverväger denna. Ur 
petrografisk synpunkt skulle man på grund häraf visserligen kunna indela hyperiterna 
i augitförande och diallagförande, men en sådan indelning torde å ena sidan blifva 
svår att konseqvent genomföra, då skillnaden mellan augit och diallag ofta är ej sär- 
deles skarp, och å den andra vara temligen öfverflödig, enär den ej motsvaras af några 
olikheter, hvarken i bergarternas förekomstsätt, 1 deras yttre habitus, eller i deras om- 
vandlingsformer. Hvad det först nämnda angår, så kunna, såsom ofvan redan är an- 
fördt, såväl de augitförande som de diallagförande hyperiterna förekomma såsom in- 
lagringar uti jerngneisen, och för båda är det således antagligt, att de bildats redan 
under urperiodens förra del. Beträffande deras omvandlingsformer åter, så är det dio- 
ritiska slutresultatet 1 båda fallen fullkomligt lika. 
En hyperitartad bergart i Östra Wermland, »Hyperitit. I östra delarne af Wermland 
och i angränsande delar af Dalarne och Örebro län förekomma flerstädes gångar af en 
med hyperiterna beslägtad bergart, som dock i flera karakterer visar väsentliga olik- 
heter med dem. Dessa olikheter bestå hufvudsakligen deruti, att ifrågavarande bergart 
aldrig innehåller olivin, att dess augit saknar de mörka interpositionerna och således ej 
företer den genom dessas liniära anordning uppkommande streckningen, samt deruti, 
att det rombiska pyroxenmineralet är nästan färglöst och således snarare torde kunna 
anses vara bronzit än hypersten. Plagioklasen är mestadels brunfärgad, någon gång 
dock färglös. Äfven denna bergart blir ofta dioritartad. Dervid utbildas dock ej någon 
granat, hvilket öfverensstämmer med den på Ölmehyperiten gjorda iakttagelsen, att 
granaten företrädesvis uppstår kring olivinen. När augiten omvandlas öfvergår den 
först till ett smutsbrunt, parallelt med modermineralets hufvudaxel fibröst aggregat, 
