KONGL. SVENSKA VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. l4. N:o 13. 43 
i hvilket små magnetitkorn der och hvar äro utskilda. Allt efter som omvandlingen 
fortskrider blir detta aggregat sedan så småningom grönt, och består då af små kri- 
stallstänglar af hornblende. När bergarten är mycket omvandlad har den stundom 
en något skiffrig struktur, som uppstått till följd deraf, att nämnde hosnblendestänglar 
ordnat sig parallelt med gångens riktning. 
Apatit i stora individer, än tydligt kristalliserade, än i form af kristalliniska korn, 
förekommer så ymnigt, att den nästan kan anses för en väsentlig beståndsdel i berg- 
arten. I de varieteter, der plagioklasen är brunfärgad, innehåller äfven apatiten ett i 
kristallernas inre fläckvis fördeladt brunt stoft, äfvensom små mörka mikroliter och 
korn. Prof af ifrågavarande bergart hafva blifvit undersökta från en gång i granit i 
Röhöjden, S. om Bjurkärns kyrka, Örebro län; från en gång i granit SO. om Rökörn; 
från en gång i eurit vid Malmbergskärn; från en kulle N. om Borns grufvor samt från 
en omkring ”/, mil lång och 400 fot bred gång, hvilken från några öar i norra delen 
af sjön Yngen stryker i NNW:lig riktning upp mot Snettbokärn. De fyra sistnämnda 
förekomsterna ligga alla i Fernebo socken, Carlstads län. Samtliga stryka dei NNW.—SSO. 
Så ock en gång i eurit i Bastkullen och en gång i granit W. om Ögsjön, båda i Nord- 
marks socken; likaledes gångar i granit SO. om Dalkarlsberget och i Svinkullarne, 
Gåsborns socken; Ö. om Flåsjön, Räms socken, samt i Sundberget och Granberget, 
Äppelbo socken, Dalarne. | 
Nu omordade bergart står hyperiterna i petrografiskt hänseende onekligen ganska 
nära, dock är den genom beskaffenheten af sina pyroxenmineralier, genom sin konstanta 
rikedom på apatit, och särdeles genom sitt förekomstsätt så bestämdt skild från dem, 
att den nödtvunget fordrar sin egen benämning. Vi vilja då kalla den hyperitit, och 
dess dioritiska omvandlingsformer, analogt med hyperitens, hyperitit-diorit. 
Grönstenen på Rådmansö, Anortitgabbro, Gabbro-diorit. En från de ofvanbeskrifna 
hyperiterna väsentligt olika habitus företer den bekanta, förr äfven såsom hyperit 
ansedda bergarten på Rådmansön 1 Roslagen, hvilken af mineraloger och petro- 
grafer redan länge åtnjutit en viss uppmärksamhet på grund deraf, att dess väsent- 
ligaste beståndsdel utgöres af anortit, en uppmärksamhet, som bergarten äfven kan väl 
förtjena, mindre dock på grund af anortitens närvaro, enär denna fältspatsart genom 
nyare undersökningar visats vara vida mindre sällsynt såsom bergartsbildande mineral 
än förut ansågs, än på grund af sin sammansättning i öfrigt, och i synnerhet på grund 
af de många varieteter den företer. 
I kemiskt hänseende hafva ifrågavarande bergarts särskilda beståndsdelar blifvit 
undersökta senast af P. ÖBERG, som äfven utfört analyser på bergarten i dess helhet. 
I hvad som rörer den kemiska sammansättningen kan derför hänvisas till hans förtjenst- 
fulla afhandling'). Såsom bergartens beståndsdelar anger ÖBERG, i likhet med äldre 
författare, anortit och hypersten, samt derjemte hornblende och mazgnetjern. Nyligen 
har dock DeEscLoizEaAux, som optiskt undersökt ett litet prof ef bergarten, förklarat 
!) P. ÖBERG, Kemisk och mineralogisk undersökning af Eukrit från Rådmansö. Akademisk afhandling, 
Upsala 1872. 
2) Neues Jahrbuch fiir Mineralogie etc. 1875. S. 396. 
