KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. Il4. N:o I3. 49 
komst kan derför ofta, liksom på Rådmansön, varieteter uppträda, som sinsemellan äro 
så olika, att de petrografiskt ej gerna kunna hänföras till ett och samma bergarts- 
species, men jemför man olika förekomster med hvarandra, så visar det sig, att samma 
varieteter ständigt återkomma och att bergartens vexlingar, så stora de än äro, dock 
äro bundna inom vissa gränser och följa vissa lagar. Allmännast har bergarten till 
det yttre ett dioritlikt utseende, och den är derför äfven, såväl på äldre, som på nyare 
geologiska kartor för det mesta betecknad såsom diorit. Jemte plagioklas och horn- 
blende innehåller den dock i många fall äfven diallag. Underordnadt förkomma vidare 
qvarts, glimmer, apatit och magnetit, hvarjemte olivin och hypersten kunna sporadiskt 
tillkomma. Dessa mineralbeståndsdelars relativa mängdförhållanden äro underkastade 
ganska betydande variationer, och deraf betingas hufvudsakligen bergartens vexlande 
utseende; i mindre grad inverka olikheterna i beståndsdelarnes inbördes anordning. 
I de dioritiska varieteterna ingår hornblendet till vida större qvantitet än dial- 
lagen, och vanligen bildar det då stora, sammanhängande, oregelbundet konturerade 
partier, hvari de öfriga mineralierna, synnerligast diallagkornen, äro inbäddade liksom 
i en matrix. Gränsen mellan diallag och hornblende är då i regeln mycket skarp, och 
om den någon gång synes mindre tydlig beror det derpå, att diallagen börjat kring 
kanterna omsättas i hornblendestänglar, som då bilda en skenbar öfvergång till det 
primära hornblendet. Diallagen är grönaktig eller ljust gulbrun och vanligen väl och 
karakteristiskt utbildad med de för detta mineral utmärkande genomgångarne. Dessa 
blifva dock stundom mindre tydliga och mineralet öfvergår då omärkligt till vanlig 
augit. Än är diallagen temligen rik på de vanliga interpositionerna, än åter nästan 
absolut fri från sådana. Jemte diallagen, och uppträdande på samma sätt som denne, 
förekommer äfven, ehuru vanligen endast i ringa mängd, ett annat pyroxenmineral, som 
lätt skiljes från diallagen genom sin rödaktigare färg, sin starkare omvandlingsbenägen- 
het och sin tydliga dikroism. Pröfvadt under stauroskopet befanns detta mineral vara 
rombiskt. Det är således hypersten, eller möjligen i vissa fall bronzit. 
Hornblendet och pyroxenarterna eqvivalera på visst sätt hvarandra; i samma mån 
som de senares individer tilltaga i antal och storlek, aftager det förra i mängd och 
kan till och med 1 vissa, mestadels olivinrika varieteter, nedsjunka till en underordnad 
beståndsdel, bildande endast smala utfyllningar mellan pyroxenkornen. I allmänhet är 
hornblendet mörkgrönt, i olivinrika varieteter dock ofta ljusgrönt till grönbrunt och 
liknar då bastit. Med detta mineral kan det dock på grund af sina tydliga amfibol- 
genomgångar ej förvexlas. Stauroskopet visar ock, att mineralet ej är rombiskt. Horn- 
blendepartierna innehålla ofta i sitt inre mörka nålar och taflor, liknande diallagens 
interpositioner. 
När olivin är närvarande är dess mängd alltid relativt betydlig och den ger då 
åt bergarten en helt egen habitus. Olivinen förekommer någon gång såsom tydligt 
kristalliserade, men oftare såsom afrundade, mer eller mindre starkt serpentiniserade 
korn, mestadels liggande, liksom pyroxenkornen, inbäddade i hornblendet. Makrosko- 
piskt visar den sig derför i regeln såsom matta fläckar på de glänsande hornblende- 
ytorna, hvilka derigenom få ett egendomligt, prickigt utseende. De på sådant olivin- 
K: Sv. Vet. Ak. Handl. Bd. 14. N:o 13. (f 
