KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND l|4. N:o 13. 51 
nyss citerade afhandling, till hvilken för en närmare beskrifning om denna egendom- 
liga bildning hänvisas, ej något pyroxen- eller amfibol-mineral, och den kan således 
hvarken benämnas gabbro eller diorit. Det oaktadt har den ett påtagligt slägttycke 
med de olivinrika gabbrodioriterna, både 1 fråga om fältspatens beskaffenhet och såväl 
glimmerns som apatitens utseende och utbildningssätt. Med någon annan svensk berg- 
art låter oliviniten ej lika väl samordna sig"), och när man känner hurusom den 
vanliga gabbrodioriten kan inom en och samma förekomst än vara olivinfri och än 
mycket olivinrik, så synes det antagandet ej orimligt, att olivinen någon gång skulle 
kunna blifva så öfvervägande, att den helt och hållet utträngde pyroxenmineralierna. 
I Tabergs olivinit synes olivimen hafva varit den först individualiserade bestånds- 
delen. Den bildar der ett aggregat af mer eller mindre regelbundna kristallkorn, och 
först i mellanrummen mellan dessa har hufvudmassan af magnetiten utsöndrat sig. 
Mindre korn af magnetit förekomma dock ej sällan äfven inuti olivinen, hvaraf synes, 
att båda mineraliernas utbildning till en del försiggått samtidigt. Sist har plagioklasen 
tillkommit; den uppträder endast såsom oregelbundna utfyllningar mellan de båda 
andra hufvudbeståndsdelarne, hvilka den ock är till qvantiteten betydligt underlägsen. 
Bergarten vid sjön Smälingen. En annan bergart, som ock kan anses såsom be- 
slägtad med gabbrodioriterna, hvilka den till hela sin yttre habitus mycket liknar, är 
den egendomliga, sedan gammalt under benämningen »hyperit» kända bergarten vid östra 
ändan af sjön Smälingen, N. om Falun. Till sin mineralogiska sammansättning är den 
ganska vexlande och företer åtskilliga egenheter, hvarigenom den stundom kommer 
vissa diabasarter temligen nära, synnerligen som den mestadels är rik på augit. Detta 
mineral är vanligen grönt, endast sällan brunaktigt, och innehåller samma arter inter- 
positioner som Asbydiabasens augit. Stundom är det utbildadt i 8 äå 10 mm. långa 
kristaller, mestadels utgör det dock endast oregelbundna partier. Bergartens fältspat 
är dels tydligt streckad plagioklas, utbildad såväl i kristaller och kristallstänglar, som 
i större, mestadels starkt vittrade partier, dels ock en mycket frisk och föga för om- 
vandling benägen fältspat, som aldrig har tvillingstreckning, och hvilken uppträder 
såsom utfyllningar mellan de öfriga mineralierna, hvilka den äfven ofta omsluter. Man 
har svårt att ej här misstänka ortoklas. Skriftfältspat förefinnes äfven, ehuru tem- 
ligen sällsynt. Svagt gulgrön olivin förekommer rikligt i somliga prof, men saknas i 
andra. I dessa senare finnes då istället ett ljust, nästan färglöst pyroxenmineral, som 
befanns vara rombiskt och således torde böra anses för enstatit. Det omvandlas lätt 
och gifver upphof till en grågrön, trådig, temligen enhetligt, men något flammigt po- 
lariserande mineralsubstans, hvilken äfvenledes befanns vara rombisk och antagligen är 
bastit. Magnesiaglimmer och apatit förekomma båda ganska rikligt. Malmmineralet 
har 1 påfallande ljus en grågnistrig yta, genomdragen af matt svarta ränder, som 
korsa hvarandra under ungefär 60” vinkel. Af kall saltsyra utlösas de grågnistriga 
partierna; de svarta ränderna förblifva deremot oförändrade. 
1) Den olivinsten (serpentin) jag funnit på ett par ställen i de Jemtländska fjällen, består endast af mer 
eller mindre serpentiniserad olivin med något kromjern och saknar såväl plagioklas som glimmer. Geol. Fören:s 
Förbi Bd. ul: s: 29, Bd; IIL 3.0250: 
