Än 
no 
A. E. TÖRNEBOHM, OM SVERIGES VIGTIGARE DIABAS- OCH GABBRO-ARTER. 
Liknande bergarter med den nu beskrifna hafva äfven träffats N. om sjön Texen i 
Svärdsjö socken, Dalarne, samt NO. om Arsunda kyrka i Gestrikland. 
En hornblendeporfyr. På grund af dess egendomliga sammansättning torde äfven 
förtjena omnämnas en vacker hornblendeporfyr, hvaraf ett par block finnas vid Valö 
kyrka i Upland. Dess klyftort är obekant, men torde sannolikt vara att söka någon- 
städes i östra delen af Gestrikland. Bergarten består af en gröngrå, småkornig grund- 
massa, hvari 3 a 5 centim. långa, ofta väl utbildade hornblendekristaller rikligt äro in- 
strödda. Under mikroskopet visar sig grundmassan väsentligen bestå af augit, horn- 
blende och plagioklas. Augiten och hornblendet, hvilka hvardera, enligt ungefärlig upp- 
skattning, utgöra omkring '/; af massan, äro båda utbildade såsom kristalliniska korn, 
stundom med antydan till mera regelbundna kristallkonturer. Augiten är nästan färglös, 
endast med en helt svag dragning i gröngult, hornblendet är mörkgrönt; båda äro de 
nästan fullkomligt friska. På det intimaste och mest oregelbundna sätt äro de med 
hvarandra sammanvuxna; än ser man ett litet hornblendekorn inuti ett augitparti, än 
åter ett augitkorn inuti ett hornblendeparti, än åter ingå båda mineralierna till ungefär 
lika qvantitet i ett och samma korn, bildande med hvarandra en helt och hållet oregel- 
bunden, men mycket skarp och bestämd kontakt. Ofta äro de sålunda sammanvuxna 
mineralierna analogt kristallografiskt orienterade. Hornblendepartierna bilda alltid mi- 
neralogiskt enhetliga iddivider, ej aggregat. Plagioklasen (anortit?) är mestadels tem- 
ligen starkt omvandlad. Den uppträder ej med sjelfständiga former, utan blott såsom 
oregelbundna utfyllningar mellan augit och hornblendekornen. Accessoriskt förekomma 
qvarts och apatit. Qvartsen förefinnes fläckvis temligen rikligt i form af små oregel- 
bundna korn; apatiten bildar enstaka större partier utan regelbundna begränsningar. 
Små korn: af titanit och svafelkis förefinnas i temlig myckenhet såsom interpositioner 
i augit och hornblendepartierna. 
Gabbrodioritens förekomstsätt. Gabbrodioriten förekommer, såsom redan blifvit 
nämndt, mycket allmänt, mestadels uppträdande såsom mindre massiv, hvilka endast 
sällan nå den storlek, som det på Rådmansön. Så t. ex. uppträder gabbrodioriten på 
en mängd ställen i Upland, kring Öregrund och Grisslehamn samt på närliggande 
öar, mestadels med dioritisk habitus. I ett litet massiv vid Ruggsätra 1 Roslagen visar 
den åter fullkomligt samma utbildning som på Rådmansön. I Gestrikland uppträder 
den på många ställen, dock endast i små partier. Så t. ex. i trakten kring Torsåker. 
I Vestmanland har den större utbredning och är ofta skillerstensartad, såsom N. och 
W. om Temmaren samt SW. om Sala. I Wermland förekommer den S. om Filipstad; 
S. om Gammelkroppa, på flera ställen i Nordmarks socken o. s. v. Såsom småländska 
lokaler kunna nämnas Ramqvilla, Brånnehårfva och Lessebo. Prof från Östergötland, 
Westergötsland, Dalsland och till och med från Westerbotten visa, att den ej heller 
saknas i dessa landskap, och antagligen torde den förekomma inom de flesta delar af 
vårt lands urterritorium. 
Då gabbrodioriten företrädesvis är dioritartad i närheten af angränsande bergarter, 
så förklaras deraf, hvarför den i de små massiv, hvari den vanligen förekommer, i all- 
mänhet har en dioritisk habitus. I större massor skulle bergarten säkerligen, liksom i 
det inre af Rådmansömassivet, uppträda säsom en ren gabbro. I vissa grå gneisarter, 
