KONGL. SVENSKA VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. |4. N:o 13. 53 
och stundom äfven i eurit, kan gabbrodioriten ock uppträda såsom stockformiga in- 
lagringar. Den åtföljes då i regeln af dioritskiffer och förhåller sig på det hela såsom 
en med de omzifvande bergarterna samtidig bildning; så t. ex. på en mängd ställen 
inom Hedemora, Avesta och Folkärna socknar i Dalarne. I detta fall synes gabbro- 
dioriten således blifvit bildad under senare delen af urperioden. På andra ställen, 
såsom t. ex. flerstädes inom Fernebo socken 1 Wermland, bildar gabbrodioriten små 
massiv inom Örebrogranitens område, hvilket antyder, att den der tillhör en något 
yngre tid. I alla händelser synes den emellertid vara yngre än hyperiterna, men äldre 
än diabaserna. I afseende på tidsföljden äro Sveriges vigtigare grönstenar alltså, i stort 
taget, sålunda ordnade, att hyperiterna med hyperitdioriterna tillhöra den förra delen 
af urperioden, gabbroerna och gabbro-dioriterna den senare delen och slutet af samma 
period, samt diabaserna den siluriska tiden. 
Slutord. Vi hafva nu afslutat vår öfversigt öfver Sveriges vigtigare Diabas- och 
Gabbro-arter. Mycket hade väl bort och kanhända kunnat få en närmare utredning, 
många här förbigångna eller endast flyktigt omnämnda bergartvarieteter hade kanhända 
förtjent en utförligare redogörelse, men dels var det tillgängliga undersökningsmaterialet 
i många fall otillräckligt, dels hafva omständliga detaljbeskrifningar egentligen ej ingått 
i arbetets plan, som företrädesvis afsåg att vinna en öfverblick öfver de hufvudsakliga 
bergartsgrupperna. Vid dessas begränsning har i första rummet tagits hänsyn till berg- 
arternas geognostiska förhållanden, och först i det andra hafva deras rent petrografiska 
egenskaper ansetts böra vara afgörande. Att så ej i allmänhet skett vid bergarters be- 
stämmande och klassificering torde vara en af hufvudorsakerna till den rådande oredan 
inom vissa delar af petrografien, en oreda, som alltjemt underhålles genom författares 
alltför allmänna benägenhet att blott på grund af underordnade mineralogiska olikheter 
uppställa nya bergartsspecies och begåfva dem med nya namn. Huru oberättigadt ett 
sådant förfarande är inses när man finner, att t. ex. vissa diabaser äro omvandlings- 
former af bergarter med ursprungligen en rent doleritisk habitus, att en gabbro och 
en diorit kunna vara blotta varieteter af en och samma geognostiska förekomst, att en- 
staka mineralbeståndsdelar än kunna vara nästan förherrskande, än fullständigt felas, 
utan att bergarten derför kan sägas vara en annan. Att hafva ådagalaggt detta och 
derigenom tagit ett steg framåt mot en riktigare uppfattning af olika bergartvarieteters 
inbördes relationer torde vara det vigtigaste resultat af föreliggande undersökning, vig- 
tigare än den skarpare petrografiska karakteristik, som, genom användande af den mi- 
kroskopiska undersökningsmetoden, kunnat lemnas af förut till sin sammansättning 
endast ofullständigt kända bergarter. 
