12 P. ÖBERG, TRIAS-FÖRSTENINGAR FRÅN SPETSBERGEN. 
Det mest utvecklade exemplaret (fig. 1), som hemfördes 1872, visar följande 
kännetecken, hufvudsakligen öfverensstämmande med LIinpstRÖMS diagnos. Den all- 
männa formen är hoptryckt och diskformig; vindlingarnes tillplattade sidor öfvergå 
genom en jemn afrundning i den likaledes väl afrundade ryggsidan, men stupa tvärt 
ned mot nafveln. Denna tilltager hastigt i omfång, så att ungefär dubbelt så mycket 
lemnas obetäckt af en föregående vindling som en half omgång längre in. En följande 
vindling omfattar ej fullt hälften af den föregående inre, d.v.s. snäckan är ej fullt halft 
involut. Man finner detta af originalet till fig. 2, a, hos hvilket märket efter den yttre och 
bortfallna vindlingens inre kant, som begränsar nafveln, finnes bibehållet. Nafveln om- 
kransas af en rad knöllika upphöjningar och från hvar och en af dessa knölar utgå 
radierande mot periferien ett antal större veck, hvilka beskrifva en svag S-formig böj- 
ning och på ryggen helt och hållet försvinna på samma sätt som de mellan dem be- 
lägna talrika finare strimmorna. På ryggsidan finnas i stället fina och tätt ställda 
med periferien jemnlöpande strimmor. Dessa äro lika täta på den närmast periferien 
belägna delen af vindlingarne, men glesna inåt och försvinna slutligen ungefär på 
halfva afståndet mellan periferien och nafveln. 
För att vinna visshet om lobliniens likhet hos det nu beskrifna exemplaret och 
det i fig. 2,a afbildade, borttogs hos det förra, sedan fig. 1, a blifvit färdigtecknad, en 
större del af det omkring 2 mm. tjocka och till kalkspat förvandlade skalet, hvarigenom 
loberna blottades. De hafva det utseende, som fig. 1, b visar. Öfverensstämmelsen mellan 
loblinierna hos figurerna 1, b och 2, a är påtaglig. Loberna äro tungformiga, sadlarne 
reguliärt bågformade; den yttre lateralloben är den djupaste och 3- eller 4-tandad, under 
det att dorsalloben och den inre lateralloben äro ungefär lika djupa, den förra 4-tandad, 
den sednare entandad. Sadlarne bredare än loberna. Mellan de begge dorsalloberna in- 
skjuter på ryggsidan en sadel, omkring hälften så hög och bred som ryggsadeln. Sad- 
larnes öfre bågformiga ändar ligga 1 en rät linea. 
Formen hos de inre vindlingarne är lika tillplattad, som hos de större och yttre. 
Knölarne kring nafveln aftaga småningom i storlek och försvinna slutligen hos de in- 
nersta. Deremot bibehålla sig radialvecken och radialstrieringen äfven hos dem, under 
det att den koncentriska strieringen finnes endast på de yttersta vindlingarne och 
är på originalet, afbildadt i fig. 2, a, endast föga synlig. 
Den af LinpströÖm antagna förvandtskapen mellan nu ifrågavarande art och Cera- 
tites Euomphalus Keys. från trakten kring floden Olenek i Norra Sibirien torde kunna 
utsträckas äfven till de från samma trakt af KEYSERLING beskrifna') Cer. Hedenströmi 
och Cer| Middendorfi, den förra äfven funnen på Kotelnij-Ostrov, en af de nordsibi- 
riska öarne. Sålunda företer fig. 1 en ej obetydlig likhet med Cer. Middendorfti sedd 
från sidan; framifrån sedd är denna sednare likväl mindre hoptryckt, hvilket möjligen 
kan vara en följd af mindre tryck före försteningsprocessen. Figurerne 2 och 3 stämma nära 
öfverens med Cer. Euomphalus och Hedenströmi; olikheten ligger hos begge i den mer 
sammantryckta ryggsidan, hos den sednare dessutom i den trängre nafveln. Det är 
isynnerhet de enligt KEYSERLING för de nordsibiriska arterna gemensamma karaktererna, 
hvilka visa den största analogien med Cer. Blomstrandi. Dessa bestå deri att den 
öfre lateralloben är den djupaste. Dertill kommer att skalet hos allu består af ett 
