KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND |4. N:o l4. 15) 
yttre ovanligt tjockt lager, samt ett inre tunnare. Hos Cer. Blomstrandi sitter det inre 
qvar på stenkärnan, under det att det yttre lätt aflossnar; slutligen likna de hvar- 
andra i skulptur. Utom nyss anförda likhet hos den öfre lateralloben kan jemförelsen 
utsträckas äfven till öfriga delar af loblinien. Loblinien, sådan den visar sig hos ori- 
ginalet till fig. 3, öfverensstämmer nära med loblinien hos Cer. Hedenströmi, lober- 
nas och sadlarnes form med Cer. Middendorfi, ehuru tändernas antal hos denna är 
större. Hos såväl denna som hos Cer. Blomstrandi skäres första biloben af nafvel- 
kanten. 
Förekommer i kalkbollar från mergelskiffern vid hafsstranden, nedanför Svarta 
Klyftan. 
De med Cer. Blomstrandi jemförda arterna förekomma i lager, som af KEYSERLING 
anses tillhöra den alpinska Musselkalken vid St. Cassian i Tyrolen. 
Ceratites furcecatus n. sp. 
Pl. II, fig. 5—6. 
Linsformig; vindlingarnes höjd nästan dubbelt så stor som deras bredd vid naf- 
veln, der denna är störst; nafveln trång; ryggsidan smal och genom en skarp kant 
skild från vindlingarnes föga konvexa sidor; hela ryggsidans bredd upptages af en 
mellan de skarpa sidokanterna löpande, i bottnen afrundad ränna. Från nafveln radiera 
ett antal veck, af hvilka de flesta, åtminstone på det äldre exemplaret (fig. 5), utåt 
klyfva sig i tvenne; vecken hafva en S-formig böjning och äro starkast utvecklade i 
klyfningspunkten, hvilken inträffar ungefär midt emellan nafveln och periferien. Skalet 
försedt med fina tvärstrimmor. På det mindre exemplaret kan den för Ceratiterna 
karakteristiska loblinien iakttagas; isynnerhet äro sadlarne tydliga. 
Två individer funnos 1872 i de öfre lagrens kalkbollar vid Svarta Klyftan. 
Ceratites costatus n. sp. 
Pl. IV, fig. 3—4. 
Diskformig, platt, föga involut, den yttersta vindlingen omfattande endast en tre- 
djedel af den närmast följande inre. Vindlingarnes höjd ungefär en half gång så stor 
som tjockleken, hvilker är störst midt emellan nafveln och periferien; ryggsidan afrun- 
dad, likaså nafvelkanten; sidorna försedda med radierande, dels raka, dels S-formigt 
böjda åsar, hvilka på de inre vindlingarne äro svaga, mer afrundade och upphöra innan 
de uppnått ryggkanten, starkare på de yttre vindlingarne, der de äfven öfvergå på 
ryggsidan och göra der en bugt, med convexiteten emot mynningen. På ryggsidan 
finnas dessutom på den yttre vindlingen mellan hufvudåsarne inskjutna lägre upphöj- 
ningar, mera afrundade än åsarne; vid nafvelkanten finnas inga knölar såsom hos 
Cer. Blomstrandi. Från denna afviker den dessutom genom vindlingarnes mer bug- 
tiga sidodelar. 
1) MippEnD: Sib: Reise Bd: I; ThoI pi244: ff 
