14 P. ÖBERG, TRIAS-FÖRSTENINGAR FRÅN SPETSBERGEN. 
Loberna äro tungformade, den yttre sidoloben djupast, omkring dubbelt så djup 
som dorsalloben, hvilken i sin ordning är något djupare än den inre sidoloben; en 
grund bilob förefinnes äfven, hvarigenom den skiljer sig från Cer. Blomstrandi, med 
hvars loblinea den för öfrigt är nära öfverensstämmande; sadlarne äro arkadformade, 
dorsalsadeln bredast. 
Ett individ fanns 1872 vid Svarta Klyftan. 
Det i fig. 4, P1. IV afbildade fragmentet torde möjligen hafva tillhört ett äldre 
individ af ifrågavarande art, hos hvilket åsarne på ryggsidan genom förvittring och 
afnötning försvunnit, och hos hvilket knölar utvecklats på avi kår tre 
Ceratites Vega n. sp. 
Pl. IV, fig. 2. 
Föga involut; den yttre vindlingen omfattar mindre än hälften af den närmast 
följande inre. Vindlingarnes sidodel något bugtig och försedd med vid nafvelkanten 
börjande, radierande afrundade veck, såväl fd nafvel- som ryggkanten ansvällda till 
knölar. Radialvecken fortsätta ej på ryggsidan. 
Denna art synes i de Spetsbergska triaslagren ersätta Ceratites Cassianus QUENST. 
från den alpinska Musselkalken vid St. Cassian och i de Venetianska alperna vid Agordo 
och Val di Badico. Den skiljer sig genom större involubilitet och knölarne kring 
nafvelkanten, hvilka enligt de af Of '), V. HAUER”) och LAUBE”) lemnade figurerna 
saknas hos Ceratites Cassianus. 
Förekommer i mergelskiffern vid hafsstranden nedom Svarta Klyftan, hvarest 
ett större exemplar och 3 fragmenter af de inre vindlingarne funnos 1870. 
Ceratites SDR EÄRSRRESER försvinn 
Elav DS 
Af denna art träffades 1870 af NATHORST och WILANDER ett stycke med bibehållen 
skulptur och 1872 tvenne af förf., hos hvilka skulpturen genom förvittring försvunnit 
och i stället loblinien mycket tydligt framstår. 
Vid en diameter af 100 mm., som det afbildade exemplaret i fullständigt skick 
skulle hafva egt, är den yttersta vindlingens höjd 39 mm., dess tjocklek 28 mm. och 
nafvelns vidd ungefär 18 mm. ERE jemnt afrundad öfvergår utan afbrott 
af någon kant i de något convexa sidorna, hvilka likaledes med en jemn afrundning 
falla ned mot den vida nafveln. Skalet företer inga radialveck, men deremot en högst 
utmärkt radiär striering; 
der med afrundade bottnar, och hafva ett reguliärt förlopp med sins emellan lika af- 
de hvassryggade strimmorna äro åtskilda genom bredare däl- 
1) Petref. Deutschl., Cephalop. Taf. 18, Fig. 11. 
2) Denkschr. d. Akad. d. Wissensch. in Wien Bd. II. 1851. p. 114. Taf. XIX, fi 
3) Denkschr. d. Akad. d. Wissensch. in Wien Bd. XXX. 1870: p: 61. Taf. XXXVII, fig: IT. 
