KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. |l4. N:o l4. 15 
stånd, och bågböjda såväl på sidorna som på ryggen, på de förra med convexiteten 
vänd från, på den sednare mot mynningen. 
Loblinien med tungformade lober och dubbelt så bred som hög arkadformig 
dorsal- och öfre lateralsadel. 
Synes vara egendomlig för Spetsbergen och utan motsvarighet, vare sig inom de 
Sydeuropeiska Alpernas Triaslager eller i Himalaya. Former finnes väl på begge stäl- 
lena, som till det yttre likna denna, såsom Ammonites incultus Berr.') från Reutte, 
af denne författare förenad med Ammonites Batteni STOLICZKA från Himalaya, eller 
ännu mer Ammonites Simonyi Hav.”) från Hallstadtlagren vid Aussee; men lobliniens 
olikhet förbjuder hvarje jemförelse. 
Ceratites concentricus n. sp. 
PILEAFD ITS. 
Endast tvenne krossade skal hafva anträffats, liggande i en mörk rödbrun kalk- 
sten från Benklyftan och Hyperitudden. I samma lager finnes Halobia Zitteli 
LINDSTR. 
Arten, som liknar Ammonites aratus QUENST. från Hallstadt, har längs efter vind- 
lingarne gående koncentriska strimmor; för öfrigt utan skulptur; nafveln synes hafva 
varit trång. 
I figurerna 10 och 11, PI. II finnas tvenne skal afbildade, som likna Ammo- 
nites triplicatus från Juralagren vid Sassenbay ilIsfjorden. Kunde arten verkligen iden- 
tifieras med Am. triplicatus, så skulle följaktligen den mörka fosforitförande skiffern 
vid Hyperitudden, der den i fragmentariska aftryck förekommer i stor mängd, höra 
till juraformationen. 
Posidonia Mimer n. sp. 
P1. V, fig. 9—14. 
Skalet något konvext, med oval omkrets; längden större än höjden; nästan lik- 
sidigt; bucklan obetydligt skjutande utanför den i det närmaste raka låskanten; be- 
klädt med ett antal koncentriska veck, som variera betydligt såväl till antal, som styrka 
och som stundom fortsätta ända upp på bucklan, stundom upphöra längre ned på 
skalet, hvarigenom ett slätt fält, endast försedt med finare striering, uppkommer när- 
mast bucklan. 
1) Abhandl. d. Akad. d. Wissensech. in Berlin, 1866. p. 132 fr. ”Taf. TII, fig. 1. 
?) HalpInGErs Naturwissensch. Abhanudl. Bd. I. p. 270. Taf. IX, figg. 4 och 5. 
