16 P. ÖBERG, TRIAS-FÖRSTENINGAR FRÅN SPETSBERGEN. 
Fullständiga exemplar äro sällsynta; nästan alla af den stora mängd, som fanns 
1872, voro krossade. Uppnår en storlek af ända till 28 mm. De största, hvaraf endast 
undre delen af skalet finnes i behåll, sakna större veck, men ega den finare strieringen. 
Närstående arter äro Possid. Wengensis Wisswm.') och Posid. obliqua Havu.”). Isyn- 
nerhet liknar min art mycket denna förra, men skiljes derifrån genom större liksidighet. 
Förekommer i stort antal i kalkbollarne från mergelskiffern vid hafsstranden ned- 
anför Svarta Klyftan. 
Halobia Lommeli Wissw. 
PI: Vi die oc 
Ör 
=) 
Alldenstund denna torde vara bland de vigtigaste för de Spetsbergska triaslagrens 
parallelisering med på andra ställen förekommande triaslager och då LINDSTRÖMS 
figurer”) lemna ovisshet beträffande låskantens utseende, har författaren ansett det 
lämpligt att meddela en figur, der en betydlig del af låskanten finnes i behåll och 
hvaraf synes, att den är rak, såsom också i diagnosen (1. ce. p. 6) anföres. 
Förmodligen är det fig. 9, P1. II (1. c.), som föranledt FrasAs') att identifiera Ha- 
lobia Lommeli från Spetsbergens Trias med den i Liasformationen förekommande Lima 
Hermanni, och detta emedan han tagit den öfre konturen på figuren att vara låskanten. 
Träffades 1872 i stor mängd i de öfre fosforitförande lagren vid Svarta Klyftan, 
såväl i den tunnbladiga skiffern som ock i de i densamma inlagrade kalkbollarne och 
hårdare mergelbanden. 
Halobia Zitteli LispsTtr. 
PE Yo. 
För att fullständiga LINDSTRÖMS figurer lemnas här afbildningar af ett större 
exemplar med nästan fullständig låskant och af ett mindre, äfven fullständigt exemplar. 
Huruvida arten såsom af v. MoJsisovics antages är identisk med Halobia rugos: 
GuvemB. (= Halobia Haueri STur), hvilken art enligt samme författare är karakteristisk 
för en särskild horizont inom den öfre alpinska Triasbildniugen och belägen öfver den, 
hvaruti Halobia Lommeli förekommer, är med det mig tillgängliga materialet svårt att 
afgöra. 
De kännemärken hos Halobia rugosa, hvarigenom GUEMBEL”) skiljer denna ifrån 
Hal. Lommeli finnas åtminstone ej hos Hal. Zitteli från Spetsbergen. De starkt 
fördjupade koncentriska vecken i närheten af bucklan hos Hal. rugosa saknar 
således Hal. Zitteli, och de radierande strälarne, som hos den förra inemot bucklan 
1) LauBE, Denkschr. 1866. p. 76. Taf. XVI, fig. 12. 
2y-Sitzungsber. 24. Bd. 1857. p. 162. Tar. TI, figg.: 8—9; 
3) Kongl. Sv. Vet. Akad. Handl. Bd. 6. N:o 6. tafi. II, figg. 8—10. 
1) PETERM., Geogr. Mittheilungen 1872. p. 277. 
5) Geogn. Beschr. des Bayer. Alpengebirges, Gotha 1861. p. 275. 
