4 O. PETTERSSON, SOLFLACKSFEN OMENETS PERIODICITET O. DESS SAMB. MED KLIMATETS FÖBÄNDR. 



den 11,125 är icke den enda och är icke genomgående. Man försökte då att bilda kom- 

 binerade perioder af Jupiters och andra planeters inflytande i deras konjunktion med 

 hvarandra, men resultatet har ej motsvarat förväntningarna. Enligt Schuster 1 skulle 

 endast ett mycket svagt inflytande af dylika planetariska kombinationer kunna spåras 

 i solfläckarnas periodicitet. Ekholm 2 har kommit till ungefär liknande slutsats. Emel- 

 lertid synes det otvifvelaktigt, att solfläcksfenomenet förorsakas af planetariska stör- 

 ningar, ehuru man ännu ej funnit, från hvilken planet de hufvudsakligen utgå. Man har 

 t. o. m. tagit sin tillflykt till antagandet, att fläckarna förorsakas af meteorsvärmar 3 

 o. s. v. Vidare är det otvifvelaktigt, att det för hvarje himlakropp, stor eller liten, 

 som befinner sig på sådant afstånd från solen att han kan förorsaka störningar (d. v. s. 

 när solradien icke är af försvinnande dimension i förhållande till planetens afstånd från 

 solens medelpunkt) bör undersökas, huruvida de gravitationsändringar vid solens yta, 

 som han förorsakar, kunna gifva upphof till solfläckar, men det måste lämnas oafgjordt, 

 om planeten utöfvar inflytande enbart genom gravitationen eller äfven på annat vis, 

 t. ex. genom elektrisk influens, ändring i solatmosfärens ledningsförmåga, ionisering, 

 diatermanitet 4 o. s. v. Ett medel att prof va detta är att undersöka, om periodiciteten 

 uti det inflytande planeten kan utöfva sammanfaller med solfläcksperioderna. Detta 

 sker medelst harmonisk analys. När jag för 3 år sedan vid undersökningen af tidvattens- 

 fenomenet i oceanens mellanskikt, h vilket ju förorsakas af solens och månens störning 

 af jordens hydrosfär, fick en oväntad anledning att undersöka, huruvida ej omvändt 

 jord och måne i förening inverkade störande på solens atmosfär, 5 upptäckte jag vid 

 försöket att harmoniskt rekonstruera solfläckskurvan efter månperioderna A = 8,857 

 år och D = 18,6 år samt deras kombinationer, att solfläckskurvan icke kunde rekonstru- 

 eras efter någon enda period för längre tid än omkring 33 år. 6 Efter denna tid vidtog en 

 annan period, som sedermera aflöstes af en tredje o. s. v. 



Vid närmare genomseende af litteraturen fann jag, att professor Schuster förut 

 gjort samma upptäckt vid studiet af solfläckarnas periodicitet. Jag finner därför skäl 

 att inleda denna uppsats med en kort öfversikt af Schuster's resultat. 



Schuster delar observationsmaterialet i två lika grupper och bildar genom har- 

 monisk analys ett s. k. periodogram för h vardera gruppen. Han finner, att under sista 

 tidsintervallet, 1820 till 1895, 11,125 års perioden dominerat med svaga antydningar 

 af andra perioder. Under tiden 1750 — 1820 hafva två andra perioder förhärskat, den 

 ena på c:a 9 år under första delen, den andra på c:a 13 år under andra delen af tiden. 



1 On the Periodicity of Sunspots. Proc. R. Soc. 1906, Vol. CCVI, p. 82. 



2 N. Ekholm, Periodicität der Sonnenthätigkeit, Bih. K. S. V. Ak:s Förb., Bd. 26: I, N:o 5. 



3 Schuster's hypotes 1. c. p. 95, ursprungligen framställd af J. IIerschel. 



4 Ekholm'8 hypotes 1. c. p. 68. 



5 Denna synpunkt är ny, och det skall utan tvifvel väcka förvåning, att den införes vid behandlingen af sol- 

 fläcksproblemet, emedan månens massa är så liten i förhållande till dess afstånd från solen, att det synes osannolikt, 

 att den kan förorsaka märkbara förändringar på solytan. Denna fråga skall senare afhandlas. Redan nu må emel- 

 lertid anföras, att det är alldeles obestridligt, att månen har en inverkan af nämnda slag — den må nu vara märk- 

 bar för oss eller ej — och att det är vanskligt att apriori afgöra, hvilka planetariska inflytanden, som skola ute- 

 slutas från diskussionen. Läsaren kan, när han tagit kännedom om livad som här kommer att anföras, själf bedöma 

 om frågan förtjänat komma under diskussion eller ej. 



O. Pettersson, The connection between hydrographical and meteorological phenomena. Quart. Journ. 

 R. Met. Society XXXVIII, p. 187. 



