12 O. PETTERSSON, SOLFLÄCKSFENOMENETS PERIODICITET O. DESS SAMB. MED KLIMATETS FÖRÄNDR. 



solytan, men dessa skulle antagligen icke visa sig såsom kortvariga perturbationer i 

 solatmosfären sådana som solfläckarna äro. 



Man skulle kunna vänta, att den hastigt varierande om ock betydligt svagare 

 kraft som jord-månen utöfvar än en dylik ensam planet, likväl är bättre i stånd att fram- 

 kalla en märkbar »eruption» i solatmosfären än den senare gör. En analogi härtill är, 

 att den solvåg af årlig period, hvars inflytande på vattenståndet i våra haf först nyligen 

 blifvit erkänd, 1 har varit ojämförligt svårare att konstatera än den dagliga flodböljan, 

 oaktadt dess amplitud ingalunda är obetydlig (6— ,8 cm. i våra haf). Långvarigheten 

 af den årliga solböljans period medger en statisk inställning, en nästan omärklig förflytt- 

 ning af världshaf vens vattenmassor, under det den hastigt fortskridande dagliga vågen 

 utlöser lätt märkbara turbulenta rörelser, svallvågor och tidvattenströmmar. 



Ifall man vill prof va, huruvida det är möjligt att förklara solfläckarnas uppträ- 

 dande såsom perturbationer af solatmosfären förorsakade af systemet jord + måne, 

 måste man tillse, huruvida de perioder, som skulle framkallas genom olika konstellationer 

 af detta system, återfinnas uti Wolf's och Wolfer's solfläcksfrekvenskurva. 



II. 



Harmonisk rekonstruktion af solfläcksfrekvenskurvan efter månperiodeiv 



Eftersom denna kurva är uppritad efter månadsmedia uti Wolfer's tabell, är det 

 klart, att den månatliga och halfmånatliga solfläcksperioden äro uteslutna från under- 

 sökning. De perioder, som falla under diskussion, äro alltså de fleråriga perioder, som bero 

 på månbanans läge i förhållande till jord och sol, representeradt af apsid och nod samt 

 deras kombinationer. Perioderna äro: 



A = Apsidperioden (medeltal) = 8,857 år 

 -^- = - Nodperioden (medeltal) = 9,3 år 3 . 



Undersökningsmetoden är harmonisk analys med dessa perioder till basis. Men 

 då det, såsom redan anmärkts, visat sig, att solfläcksfrekvenskurvan icke kan rekonstru- 

 eras eller harmoniskt analyseras i sin helhet med någon enda period — alltså ej heller 



1 Brehmer: tlber die Jahresschwankung im mittleren Wasserstande der Nordsee und der Ostsee. Ann. d. 

 Hydrographie 1913. Heft V, p. 238. »Die Jahresperiode hat ihr Maximum ungefähr in der zweiten Hälfte des 

 Sept. öder Anfang Oktober mit einer Unsicherheit von etwa einem kalben Monat. » Denna årliga variation kar 

 länge varit känd af de svenska hydrograferna. 



3 Se pl. I, näst öfre raden. 



3 Jag använder i de följande beräkningarna de tal, som angifvas uti Young's General Astronomy. Hans 

 Pettersson har uti sin uppsats »Longperiodic variations of tke tidegenerating force» användt andra värden, 

 nämligen: 



A = 8,84 7 år och D = 18,612 anomal. år, 



hvilka värden amanuensen G. Strömberg beräknat ur Hansen's måntabeller och uppgifvit såsom de säkraste 

 medelvärden för längre tidsrymder (af flera tusen år). Dessa värden har jag begagnat vid beräkningar som 

 röra sekulära och tusenåriga perioder. 



