14 O. PETTERSSON, SOLFLÄCKSFENOMENETS PERIODICITET O. DESS SAMB. MED KLIMATETS FÖRÄNDR. 



perioden är 0,45 år längre än den andra. Samverkan mellan perioderna A och — , hvilken 



A4 



åstadkommit regelbundna maxima och minima omkring hvart 9:de år, tyckes emeller- 

 tid sluta omkring 1796 och lämna rum för en annan period, hvilken reglerar de följande 

 30—40 åren eller från 1796 till omkring 1833. 



Denna del af kurvan har analyserats med hjälp af följande perioder: 



n q 



-r A = 13,285 år och 7 D = 13,95 år. 



4 4 



De rekonstruerade kurvorna i öfre raden visa resultatet. Öfverensstämmelsen 

 med naturkurvan är ingalunda mindre än under den föregående perioden, men man 

 observerar, att solfläcksfrekvensen är långt mindre i den senare. 



Omkring 1833 tyckes det vara ett afbrott i perioden och solfläckskurvan under 

 resten af århundradet till 1889 måste analyseras med perioderna 



5 5 



jA= 11,072 år och - D = 11,62 år 

 4 o 



för att få rekonstruktionen att stämma öfverens med Wolfer's kurva. Elfva års perio- 

 den räcker med vissa afbrott- till 1889. Efter 1889 till närvarande tid är kurvan ånyo 

 analyserad med hjälp af perioderna 



(\ q 



- A = 13,285 år och 7 D = 13,95 år. 

 4 4 



5 4 6 



Men det är tydligt, att perioden - A är medelvärdet af - A och -t A, och att likaså 



5 3 1 



perioden 11,62 = - D är medelvärdet af - D och - D. 

 8 4 2 



Följaktligen kan solfläckskurvan återges med hjälp af de två förstnämnda perioderna 

 (9 års och 13 års perioden) samt deras kombination 11, i {resp. 11,6) års perioden, hvilken 

 därför i längden måste bli medelperioden för solfläcksfrekvensen. Fläckfrekvensen är, 

 såsom kunde förutses, mindre under 11 års perioden än under 9 års perioden men större 

 än under 13 års perioden. 



Det tekniska förfaringssättet vid analysen och rekonstruktionen af de 3 sista 

 delarna af solfläckskurvan 3 har varit likadant som vid intervallet 1749—1794. En blick 

 på de båda raderna i pl. I visar, att den redan af Schuster gjorda erfarenheten besannats, 

 nämligen, att ingen period är genomgående för hela kurvan, utan att flera perioder fin- 

 nas, som skiftevis reglera dess förlopp. Vidare finner man, att de numeriska värdena 

 (i år) af dessa perioder äro funna anmärkningsvärdt lika af Schuster och mig, ehuru 



1 härom skall senare ordas. 



a Dessa harmoniska analyser gjordes för 3 år sedan och slutade med 1889, då ett afbrott tydligen ägt rum. 



Den återstående delen af solfläckskurvan (från 1889 till 1912) kunde först analyseras i okt. 1913, sedan uppgift om 



6 3 



relativtalen för dessa år erhållits från d:r Ekholm. Analysen är verkställd med 13 års perioderna - A och - D till 



4 4 



basis, hvilkas recurrens inträffade vid slutet af 19:de seklet på samma sätt som för 92 år sedan vid slutet af adertonde 



seklet. 



