36 O. PETTERSSON, SOLFLÄCKSFENOMENETS PERIODIC1TET O. DESS SAMB. MED KLIMATETS FÖRÅNDR. 



Hvad den astronomiska konstellationen beträffar, framgår symmetrien i axel- 

 läget 1704,84, utom af nodapsidens vinkel äfven af periheliumapsiden, som inf öll 8 må- 

 nader förut. 



Vinkeln mellan jordbaneaxeln och månbanans perigeumspets 



vid periheliet 1704,o = + 0°,47. 



I af seende på solfläcksfrekvensen framgår med sannolikhet: 



a) att i midten af 1600-talet inträffat en tid af starkare solverksamhet, under 

 hvilken de maxima som upptagits i tabellen å p. 26 



1675, 1685, 1693, 



alla tillhörande 9 års perioden förekommit. 



b) Kulmen af sol verksamhet i detta sekel synes hafva inträffat 1685, 92 år före 

 1778 och 182 år före 1870. 



c) Därefter har ett aftagande i solverksamheten inträdt från 1693 till 1718 1 med 

 glest fallande maxima och minima på omkring 13 års mellantid 



maxima minima 



1693,0; 1705,5; 1718,2 1698,o och 1712,o. 



13 års periodens ( » hviloperiodens » ) recurrens har alltså med säkerhet konstaterats 2 

 gånger och med sannolikhet äfven den tredje, alla gångerna under liknande astronomiska 

 konstellationer och med lika tidsintervall. 



3. 11 års perioden (kombinationsperioden). 



Denna period är en kombination af 13 och 9 års perioderna (se p. 14). Det är klart, 

 att det icke är i ett enda läge — det må nu vara symmetriskt eller osymmetriskt i för- 

 hållande till jordbaneaxeln — som nodapsiden inverkar på sol verksamheten, utan att 

 hvarje förändring i månbarians läge influerar på fläckbildningen i högre eller lägre grad. 

 Under slutet af 1700-talet har inflytandet af o^-apsiden dominerat, tills den med 1797 

 utgick ur solkvadranten, och jord- och månbanans apsider under några decennier an- 

 togo tillnärmelsevis symmetriska lägen. Men det saknas icke antydningar om, att 

 andra perioder (t. ex. 4V 2 års perioden m. fl.) influerat på fläckbildningen. Ett sådant 

 fall, som måste antagas utöfva inflytande, är, när en nodapsid blir symmetrisk men 

 transversell mot jordbaneaxelns riktning. Detta inträffade efter 1754,8 och före 1856,74. 

 Se pl. I. 



Vid betraktande af solfläckskurvan finner man, att under decenniet 1856 — 66 

 inträffar ett starkare utveckladt minimum (1856) samt ett lägre maximum (1860) än 

 som eljest förekommer under 11 års perioden. Jag har funnit, att detta aftagande i 

 solverksamheten bäst kan konstateras efter ett af Litznar (Met. Zeitschr. 1902, p. 238) 



1 Att ett afbrott i solverksamhcten inträffat vid slutet, af 1600- och början af 1700- talet kan man' sluta af ett 

 yttrande af Sporer, som citeras af Sciiuster: »the whole of the second part of the 17:th century seems to have 

 been quite anomalous. Sporer says, that there is no record of a sunspot being seen on the northern Ilemisphere 

 of the Sun between 1672—1705.» 



