KUNGL. SV. VKT. AKADEMIENS HANDLINOAK. BAND 53. NIO I 39 



och hade sina epoker 1433, 1523, 1614, 1705, 1797 och 1889. Därjämte uppträda i sol- 

 verksamheten perioder af 11 och 13 år, men dessa äro icke genomgående utan cykliska, 

 och deras recurrens inträffar samtidigt med månbanans symmetriställningar till jord- 

 banan. Det finnes två slags symmetriställningar. Månbanans nodapsid kan falla paral- 

 lellt eller transversellt till jordbanans apsidlinje. Den intensivaste solverksamheten 

 inträffar vid asymmetriska och därnäst vid transversella lägen. Vid parallellt symmetri- 

 läge, d. v. s., vid epokerna $ (1433 o. s. v.) inträder hviloperiod 1 i solverksamheten. 



Parallellismen mellan solfläcksfenomenet och månkonstellationerna gaf anledning 

 till en astronomisk interpretation af solfläcksfrekvensens växlingar, hvilken har begagnats 

 såsom arbetshypotes för att förklara de kortare solfläcksperiodernas uppträdande och 

 försvinnande, hvilket först påvisats af Schuster och från rent matematisk synpunkt 

 utan astronomisk tolkning framstår såsom en paradox. 



Samtliga solfläcksperioder stå i enkelt förhållande till månperioderna A och D, och 

 Wolfer's solfläcksfrekvenskurva kan, intervall för intervall, harmoniskt rekonstrueras 

 med dessa perioder till bas; men ingen enda af de kortare perioderna ägnar sig till rekon- 

 struktion af hela kurvan af det skäl, att de icke äro genomgående. 



Ehuruväl tanken på ett samband mellan månkonstellationer och solfläckar icke, 

 så vidt jag vet, framkommit förut, finner den likväl stöd uti några föregående arbeten. 

 De författare, som sysselsatt sig med solfläcksfenomenet, hafva uppfattat solfläckarna 

 antingen såsom verkningar af periodiska processer inom själfva solen eller såsom resultat 

 af utifrån verkande störningar af planeterna. 



A. Hypotesen om periodiska vulkaniska utbrott från solens inre såsom 



solfläckarnas orsak. 



Den senast framkomna hypotesen af detta slag är af K. Birkeland, 2 som anser, 

 att det i solens inre finnes en solid kärna (»nucleus»), som roterar med större hastighet 

 än dess fotosfär. Solfläckarna uppstå genom vulkaniska utbrott från vissa bestämdt 

 orienterade regioner i denna kärna. Till denna hypotes har Birkeland tvungits af två 

 märkliga förhållanden vid solfläckarnas uppkomst och vid solfläcksgruppernas orientering 

 omkring vissa centra. 



Solfläckarna förekomma nämligen symmetriskt och bipolärt orienterade. Birke- 

 land^ framställning häraf innehålles i följande ord: 3 



»on observe que d'une fagon générale un fort développement de taches cumulées 

 audessus de 1'équateur est accompagné d'un développement analogue audessous de 

 1'équateur. Le fait est que souvent, lorsque les taches sont observées sur le Soleil avec 

 une certaine latitude nord, on en observe aussi avec une latitude sud et a peu prés å la 

 méme longitude heliographique. 



1 med 13 års solfläcksperioder. Sådana perioder betyda icke hviloperioder uti solens och månens flodkraft 

 på jorden. 



2 Les taches du soleil et leur origine, Videnselskabets Skrifter I. 1899, N:o 1. Christiania. 

 ' Birkeland, 1. c. p. 141. 



