KUNQL. SV. VET. A K A DEM I BJNS HANDLINGAR. MANI) 53. N:o I. II 



»Sur le nucléus intérieur du soleil qui est relativement solide et aussi distincl d<- la 

 photosphére que celle-ci 1'est elle-méme de la chromsphére, il se trouve des »volcans» qui 

 de teinps a autre, vomissent avec violence des masses surchauffées et explosives. Ces 

 masses sont projetées avec une energie telle, que les parties de la photosphére situées 

 devant elles sont soulevées, diminuent ainsi 1'epaisseur de la couche absorbante située 

 a 1'éxterieur de la protosphére dont les parties soulevées se manifestent par suite sous 

 forme de facules. 



Mais les masses vomies perdent successivement leur energie cinématique primitive 

 et ralentissent leur vitesse ascendante a mésure qu'elles pénétrent dans la photosphére 

 et ces parties qui ont pris la forme gazeuse sont obligées de suivre la photosphére dans son 

 mouvement tout comme la fumée sortant de la cheminée d'une locomotive suit la direction 

 du vent quelque temps apres avoir été lancée verticalement par la cheminée. Parfois 

 ces masses de vapeur tourbillonnent a la surface de la photosphére ou leur transparence 

 plus ou moins grande est cause qu'elles se manifestent sous forme de taches. » 



Denna framställning visar, huru komplicerad förklaringen af solfläcksfenomenet 

 blir från ståndpunkten af denna hypotes. 



B. Hypotesen om planetisk inverkan. 



Svårigheterna med denna hypotes äro redan af handlade uti inledningen: solfläckar- 

 nas perioder stämma ej öf verens med planeternas konjunktioner och planeternas inflytande 

 synes minimalt, när det mätes med gravitationsmått. Det existerar ingen hel- eller half- 

 årlig period i solfläcksfenomenet, som kan tillskrifvas jordens inflytande, och detta in- 

 flytande är ej engång hälften så starkt som planeten Jupiters. Af dessa skäl ansågo fysici 

 sig vara förhindrade att tillskrifva jorden, och a fortiori månen, något inflytande, ända 

 tills en oväntad upptäckt af Mrs. A. S. D. Maunders 1 kastade nytt ljus öfver frågan. 

 Genom statistik öfver alla solfläcksgrupper, som registrerats uti »Greenwich Observations » 

 under tiden 1889 — 1901 visade Mrs. Maunders, att under denna tid 947 solfläcksgrupper 

 kommit fram omkring solskifvans östra kant synbart för vårt öga och att endast 777 

 lämnat västra sidan af solen och öfvergått till den osynliga delen af dess omkrets. Om- 

 kring 170 solfläcksgrupper, eller mer än Ve af hela antalet, som framkommit vid östra 

 kanten, hafva alltså utplånats under passagen förbi jorden. 



Efter detta torde man knappast kunna a priori utesluta möjligheten, att äfven 

 månen kan utöfva inflytande på solfläcksfenomenet. Därtill komma följande omstän- 

 digheter som förtjäna tagas i betraktande. 



Den ofvan nämnda bipolära karaktären hos solfläcksfenomenet häntyder på utifrån 

 verkande krafter af gravitationel, elektrisk eller magnetisk natur. Ty just genom sådana 

 krafter skulle bipolär orientering af verkningarna kring en zenit- och en nadir-punkt på 

 solen uppstå. 



Symmetrien, eller det förhållandet att solfläckar uppstå synkront på lika latitud 

 söder och norr om solens ekvator, betraktad i sammanhang med det faktum, att fotosfären 



1 Monthly Notices of the R. Astron. Soc, Vol. LXVII, N:o 7. 



K. Sv. Yet. Ak.ad TTandl. Bd 53 N:o 1. 6 



