KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 53. N:0 I. \ '.', 



Anmärkningsvärdt är också, att de under I och II beskrifna konjunktionerna in- 

 terferera med hvarandra periodiskt. Differensen i tid mellan det synodiska (o) och 

 draconitiska (o) månomloppet är 



o — S = 29,53 — 27,2i dygn = 2,32 dygn. 

 Nu är 



153 5 = 141 a = 4163,4 dygn = 11,39 år. 



Alltså falla konjunktionscentra i de högre och de lägre latituderna under samma 

 meridian efter en elfva års period. Om man uppfattar solfläckarnas uppträdande såsom 

 ett resonansfenomen, uppkommet genom periodiska impulser, hvilkas fysiska karaktär 

 t. v. måste lämnas oaf gjord, måste man medgifva möjligheten af att genom ett sådant 

 sammanträffande, som ofvan beskrifvits, en predisposition för uppträdandet af en elfva års 

 period i solverksamheten kan uppstå. Det ligger i resonansfenomenens natur, att icke 

 livar je period, som finnes hos den ursprungliga impulsen, uppträder med proportionell 

 styrka i resonansen, utan företrädesvis de perioder, som gynnas af mediets beskaffenhet 

 och de omständigheter, hvarunder det befinner sig. Elfva års perioden är visserligen 

 ingen primär månperiod, men den är icke inkommensurabel med månperioderna A och 

 D, såsom förut har visats. I den föregående beskrifningen har den benämnts »kombina- 

 tionsperiod». Från den synpunkt, som här användes, skulle den närmast kunna liknas 

 vid en kombination, hvilken bildas genom sväfning af två perioder och lätt upplöses i 

 dessa såsom t. ex. skedde omkring 1837 och 1870, då 9 års perioden med sin kraftiga sol- 

 verksamhet inträdde och af bröt 11 års perioden. 1 Frekvenskurvans förlopp under tiden 

 1823—1889 företer äfven en tydlig bild af instabilitet i jämförelse med den karakteris- 

 tiska bild den företer under 9 och 13 års perioderna. 



De impulser från konstellationerna, som här antagas framkalla växlingar uti sol- 

 verksamheten, äro icke likvärdiga utan växla i intensitet med solafståndet, med mån- 

 banans symmetriska och asymmetriska lägen o. s. v. På detta sätt skulle den kompli- 

 cerade gången af hela fenomenet finna sin förklaring. 



Slutligen vill jag fästa uppmärksamheten på en betydelsefull omständighet, näm- 

 ligen att i solfläcksfrekvensen icke finnes någon period af kortare längd än månperioderna, 

 d. v. s. kortare än 27 dygn. Schuster, som noga undersökt den saken, yttrar: 



»The litterature connected with the relation between solar and terrestrial pheno- 

 mena is full of supposed periodicities approximately coinciding with that of solar rotation 

 26 to 27 days. » 



Schuster kunde emellertid ej upptäcka dylika perioder. Däremot visa hans pe- 

 riodogram stora intensiteter hos perioder af 27 och 27 ,21 dygn: 



Intensity of Periodogram for Periode of 





1886 to 1890 



1890 to 1895 



1895 to 1900 



27,oo days . . 



. . 2210 



50610 



2550 



27,2i » . . 



. . 7640 



21930 



410 



1 Se tolkningen af Leitzmån's kurva å p. 37. Solfläcksmaxima af första ordningen uppträda endast under 

 9 års perioder, hvilka därjämte karakteriseras af kurvans »sågtands »-form. 



