44 O. PETTERSSON, SOLFLÄCKSFENOMENETS PERIODICITET O. DESS SAMB. MED KLIMATETS FÖRÄNDR. 



Af terrestra fenomen finnas många, som visa en kortare period än solens omlopps- 

 tid. Bland dessa äro åskvädren och norrskenen, hvilkas period Arrhenius och Ekholm 

 bestämt till 25,945 dygn, de bäst studerade. De terrestra fenomenen äro i hög grad under- 

 kastade inflytandet af månens deklination, hvilken icke synes utöfva någon inverkan 

 på solaktiviteten. Ett exempel på måndeklinationens inflytande på klimatet är läm- 

 nadt på p. 22 och 23 i mitt föregående arbete: »Klimatförändringar i historisk och 

 förhistorisk tid». 



VII. 



Torra och våta perioder. Woeikoffs 2, S och 9 ars perioder 



i vinterteiiiperatureii. 



Solfläcksfenomenets periodicitet beror enligt den föregående framställningen på 

 månbanans och jordbanans inbördes lägen. Månbanans axlar ligga vid vissa tider pa- 

 rallellt med jordbanans (symmetri), vid andra tider icke (asymmetri). I pl. I har jag 

 mellan den observerade solfläckskurvan och den på basis af månperioderna harmoniskt 

 rekonstruerade kurvan inlagt några diagram, som visa konstellationerna vid de tider 

 V och $, då månens och jordens banor haft symmetriskt läge. Dessa tider markera 

 växlingar uti solfläckarnas periodicitet, och de markera tillika något annat, nämligen 

 växlingar i vårt klimat, ett ämne som skall blifva föremål för framställningen i detta 

 kapitel. Konstellationerna äro angifna parvis, emedan ingen enda nodapsid infallit 

 i exakt symmetriskt läge, den ena har inträffat före, den andra efter detsamma, hvilket 

 förklarar periodernas oscillation. 



Under de senaste två århundradena har symmetri uti jordbanans och månbanans 

 läge inträffat 5 gånger, nämligen omkring 1704, efter 1754, 1797, 1856 och 1889. Sym- 

 metriförhållandena vid de fyra sista epokerna äro utmärkta å pl. I, fig. 1 och 2. Alla 

 dessa epoker markera, enligt livad som visats i det föregående, växlingar uti solverksam- 

 heten, hvilka växlingar framträdt tydligare vid de tider, då månbanans nodapsid varit 

 parallell med jordbanans, nämligen omkring 1797 och 1889 (^-epokerna), än då axlarna 

 legat transversellt såsom omkring 1754 och 1856 (^'*- epokerna). Då man upprepade gån- 

 ger med tvifvelaktig framgång försökt att finna samband mellan klimatväxlingarna 

 och den vanligt antagna elfva års solfläcksperioden, kan det vara af intresse att pröfva, 

 om ett samband finnes mellan solaktiviteten och klimatförändringarna vid de nya i 

 detta arbete signalerade epokerna. I första rummet betraktar jag de förändringar, 

 som inträffat i vårt land, och grundar framställningen på de svenska meteorologerna 

 H. E. HambergV, A. V. TidblomV och A. WallénV sammanställningar öfver tem- 



1 Meteorologiska iakttagelser i Sverige. Bih. Vol. 52 (1910). Nederbörden i Sverige 1860 — 1910. Meteoro- 

 logiska iakttagelser i Sverige. Bih. Vol. 49 (1907). Lufttemperaturen i Sverige 1856 — 1907. 



2 Lunds universitets årsskrift. T. XII (1876). Metcorologische Beobachtungen 1741 — 1870. 



3 Hydrografiska Byråns Skrifter I. 



