50 O. PETTERSSON, SOLFLÄCKSFENOMENETS PERIODICITET O. DESS SAMB. MED KLIMATETS FÖRÄNDR. 



varaktighet, vårväxternas utveckling, jordarbetenas början i Sverige o. s. v. bero däraf, 

 och Meinhardus har vidare utvecklat periodens betydelse för skördarna i Tyskland 

 m. m. W allén har äfven återfunnit 2 års perioden uti växlingarna i Vänerns vatten- 

 stånd. 



Under åren 1887 — 89 af bröts emellertid perioden på ett sätt, som visas af diagram 

 fig. 16 öfver hafsytans temperatur utanför Islands och Norges kuster i november, 

 december sammanställd med lufttemperaturen i Örebro några månader senare, och som 

 skulle vara alldeles oförklarligt, om man ej vill antaga, att både hafvets och atmosfärens 

 tillstånd påverkas af månperioderna. 



787* 75 76 77 78 79 80 81 82 83 8b 85 86 87 88 89 90 97 92 93 9t+ 



+ 2* 

 + 1 

 O 

 -/ 



-2" 



























































































Ii 













\ 















\T7 













/ 





























\ 



i 







\ 



i 



























20 



10 



23 April 



JO 

 20 



Fig. 17. 



1874 76 



78 



sa 



88 90 92 94 



96 



98 1900 



+ 1° 



- 1° 



fes§ 



+ 1° 



0«an+4°.S 

 - 1° 



Fig. 18. 



Det diagram, som innehålles i fig. 17, visar huru växlingarna i hafstemperaturen 

 under hösten och vintern inverka på tiden för åkerbrukets början följande vår i Uppsala, 

 hvilket beror på källossningen i jorden. 1 Vårbruket begynner normalt 23 april, men kan 

 framskjutas eller försenas c:a 20 dygn. Diagrammet i fig. 18 visar huru hafstemperaturen 

 utanför Europa växlar omvändt som isförekomsten i Labradorströmmen utanför Ame- 

 rikas kust 2 (efter Meinhardus). Man observerar, att i alla dessa fenomen inträffade 

 oregelbundenheter och periodbrott omkring epoken <P H (1889). Så t. ex. upphörde 

 de varma vintrarna att falla på år med jämnt siffertal efter 1886, o. s. v. (1888 var en 

 af de kallaste vintrar man haft, den s. k. »cold spell»). 



Det är sannolikt, att det är oceanen, som i första hand reagerar för inflytandet 

 af månkonstellationerna tillfölje af den tidvattenbildande kraftens variation. 



Den omständighet, som jag anser bevisa detta är, att af brottet i de meteorologiska 

 fenomenens gång vid 'Pn-epoken gjort sig bemärkt i alla oceaniska kustländer öfver 

 hela jorden, hvilket otvifvelaktigt häntyder på, att det är en kosmisk orsak, som ligger 

 till grund för de på senare tid så mycket omtalade »Correlations of climatic changes», 

 hvilka först studerats af Teisserenc de Bort och Hildebrandsson. Några exempel 

 härpå följa här. De engelska meteorologerna Mac Dowell och Mossman hafva påpekat 

 (1910), att under de senaste 20 — 30 åren novembertemperaturen har varit i stigande 

 öfver hela västra Europa, men däremot blifvit lägre i Sydamerika. 



1 Don gröfre linjen utvisar h af »temperaturens växling, den finare tiden för vårbrukets början. 

 * Den gröfre linjen visar bafstemperaturens växling, den finare frekvensen af is. 



