KUNGL. SV. VET. AKADEMIEKS HANDLINGAR. HAND 53. N" I 



56 



samt kulminerat i Sverige 1856, 57 och 58. Därefter följde en våt period, begynnande 

 med 1859, under 60-talet, som kulminerade 1866 och 67 och slutligen år 1872 uppnådde 

 ett absolut nederbördsmaximum, som kändes öfver hela Europa. 18 år därefter inföll 

 fyr-epoken. 



Torkperioden på 1850-talet framkommer äfven vid betraktande af Vänerns vatten- 

 stånd, som då uppnådde ett absolut minimum under 19:de århundradet. 



Vid diskussionen af regnperioderna möter man den svårigheten, att nederbörden 

 är i högsta grad beroende af lokaliteten. Detta gör att närliggande orter kunna visa 

 stora afvikelser såsom t. ex. Uppsala och Stockholm, Lund och Köpenhamn. Att det 

 likväl finns stora brytningstider äfven i fråga om nederbörden, hvilka äro gemensamma 

 för hela världsdelar och världshafvet, och att sådana tider utgöra epoker äfven för sol- 

 ist 50 55 60 65 70 K 76 



500 E^T 



Med. 



300 



Fig. 20. Vänerns vnttenstånd (enl. W allén ). 



verksamheten och för förhållandet af symmetri eller asymmetri uti månbanans och 

 jordbanans lägen, framgår af diskussionen af epoken vid 1890-talet. 



Diskussionen af temperaturändringarna leder ännu tydligare till den uppfattningen, 

 som jag här gjort gällande: att den primära orsaken till förändringarna både i sol verk- 

 samheten och i klimatet på jorden är af kosmisk natur och måste sökas i månbanans 

 och jordbanans ställning. Solfläckarna äro fenomen, som förlöpa parallellt med klimat- 

 förändringarna, men äro icke deras direkta anledning, oaktadt det naturligtvis ej kan för- 

 nekas, att solens tillståndsförändringar kunna inverka på vårt klimat. Att däremot 

 månbanans läge alldeles direkt influerar på klimatet, t. ex. på -vintertemperaturen, kan 

 man finna af WoeikoffV granskning af H. E. Hamberg's arbete öfver temperaturen 

 i Stockholm från 1756 till 1895. Han finner en 2-årig, en 8-årig och en 9-årig period 

 i temperaturens gång. Denna öf verskådas bäst, om man ordnar medeltalen för vinter- 

 temperaturens afvikelser uti 9 års serier. 



Jag har vidtagit denna förändring uti W:s uppställning, emedan den viktigaste 

 perioden, 9 års perioden, därigenom utsträckes ytterligare 30 år. Därjämte har jag in- 

 delat tabellen efter månperioderna X V och $. 



Den första ofullständiga 9 års perioden tillhör l IVepoken, under hvilken 11 års 

 solfläcksperioden härskade. Den räckte till 1763. 



1 Woeikoff: Perioden in der Temperatur von Stockholm. Meteorol. Zeitscbr. Bd. 23. Heft 10 (1906). 



