58 O. PETTERSSON, SOLFI.ÄCKSFENOMENETS PERIODICITET O. DESS SAMB. MED KLIMATETS FÖRÄNDR. 



Vinkeln mellan apsidens tc -spets och jordbaneaxeln vid periheliet 



år 



apsidvinkel vinterns temperatur-anomali 



1814 



154° asymmetri 



-5° C 



1815 



195° symmetri 



+ 0°,8 » 



1816 



235° asymmetri 



-1°,4 » 



1817 



276° symmetri 



+ 2°,9 » 



1818 



317° asymmetri 



-1°,2 » 



1819 



357° symmetri 



+ 3°, 19 » 



1820 



37° asymmetri 



— 1°,8 » 



1821 



78° symmetri 



— 0°,6 » 



Men man finner också, att denna omväxling icke kan fortgå i oändlighet, emedan 

 apsidperioden, som är 2,214 år eller 26 V 2 månad, 1 icke kan i längden träffa in på hvartannat 

 år. Så skulle t. ex., enligt regeln om alternationen mellan vintrarna, man väntat en kall 

 vinter 1822, korresponderande med 1820 års kalla vinter ( — l ,s) enligt Woeikoff's 

 regel. I stället inträffade en exceptionellt varm vinter, den varmaste på 150 år (anomali 

 = + 4°,3). Man finner förklaringen däruti, att apsidperioden »gängat ut sig» relativt 

 till årsperioden: vid periheliet 1822 föll apsiden 119° från jordbaneaxelns riktning, alltså 

 nära gränsen mellan de symmetriska och asymmetriska lägena. Samma förhållande 

 inträffade följande året, 1823, då vinkeln var 160° och temperaturens anomali = — 0°,6, 

 samt i det därpå följande, 1824, då vinkeln var 201° och temperaturaf vikeisen = + 4°,3. 

 Hade 2 års perioden fortfarit, skulle både 1822 och 1824 haft kalla vintrar och 1823 en 

 varm vinter. I stället inträffade ett afbrott i alternationen. 



Äfven före 1814 inträffade år, då månbaneapsiden vid periheliet föll på gränsen 

 mellan symmetrisk och asymmetrisk ställning till jordbaneapsiden i likhet med hvad som 

 skedde 1822. Sådana år voro 



apsidvinkel vintertemp.-anom. 



1813 112° (gränsvärde =112 V 2 °) — 0°,6 



1804 108° — 3°,i 



1802 19° — 1°,3 



hvilka liksom 1822 bilda afbrott i den regelbundna 2 års perioden, d. v. s. omväxlingen 

 mellan varma och kalla (»jämna» och »udda») vintrar, hvilken under början af 1800- 

 talet visar sin tillvaro endast därigenom, att de kallaste vintrarna inföllo under asymme- 

 triska apsidår, såsom 1803, 1805, 2 1809, 3 och de varmaste under symmetriska apsidår, 

 såsom 1810 och 1812. 



Två års perioden är sålunda, liksom alla månperioder, en cyklisk period, som tidvis 

 försvinner ur serien. Under vissa nodapsidperioder, såsom under 1760 — 1796, har den 



1 Se efterskriften till denna afhandling. 



2 1805, som vid periheliet hade apsiden i asymmetriskt läge (149°) med vintertemperaturanomali af — 4°,o, 

 var tillika ett nodapsidår, emedan 10 månader därefter (1805,792) nodapsid inträffade i symmetriskt läge (rc-nod- 

 apsid vinkel = 181°). 



3 1809 återkallar minnet af det olyckliga finska krigsåret, då den kallaste vinter, som någonsin observe- 

 rats, inträffade (temp. anomali — 6,°4). 1809 var ett typiskt asymmetriskt apsidår (= 311°). 



