60 O. PETTERSSON, SOLFLÄCKSFENOMENETS PERTODICITET O. DESS SAMB. MED KLIMATETS FÖRÄNDR. 



i genomsnitt varit + 0°,33 varmare och de asymmetriska — 0°,30 kallare än 150 års medel- 

 värdet. 1 



Om vintrarna i Stockholm vore alldeles oberoende af månbanans lägen, skulle 

 vid medeltalsberäkning för så lång tid, ungefär lika många kalla vintrar falla på de sym- 

 metriska som på de asymmetriska apsidåren. När det nu visar sig, att dels antalet kalla 

 vintrar är större under de 72 asymmetriska åren, nämligen 40 kalla vintrar mot endast 

 30 under de 74 symmetriska, och dels att intensiteten af afvikelsen i medeltal är — 0°,30 

 under de förra mot + 0°,33 under de sistnämnda, så utgör detta ett sannolikhetsbevis 

 för, att månkonstellationerna stå i samband med klimatförändringarna. Detta sam- 

 band kan icke vara annat än ett direkt och kausalt. 



Utföres jämförelsen i detalj, finner man icke blott, att antalet kalla vintrar varit 

 större och deras medeltemperatur lägre under asymmetriska apsidår, utan också att 

 samtliga kallaste vintrar, som förekommit öfverhufvud, d. v. s. vintrar med mer än — 3°,5 

 afvikelse, nämligen vintrarna 



1767, 1789, 1805, 1809, 1814, 1838, 1871, 1875, 1893 



tillhöra denna (asymmetriska) grupp. 2 Inom de symmetriska åren faller ej en enda 

 vinter kallare än — 3°,5 under medelvärdet (d. v. s. under — 6°,75 C. i Stockholm) och 

 endast tre så kalla som — 3° under medelvärdet, d. v. s. — 6°,2ö (1881, 1803 och 1804). 

 Det finnes emellertid en periodicitet i detta, som är bunden vid nodapsidperio- 

 derna $>i och ^ n - Den största skillnaden mellan de kalla och varma vintrarna finnes 

 inom perioden ^ och det är denna period, som sätter sin prägel på de 146-åriga medel- 

 talen. Medeltalet för de symmetriska apsidårens vintertemperatur under tiden 1798 — 

 1823 ligger nämligen + 0°,38 öfver, och för de asymmetriska — 1°,63 under 150-års medel- 

 värdet. I öfrigt voro medeltalen följande: 





symmetriska 



asymmetriska 



1761—1797 



+ 0°,14 



-0°,63 



<!>! 1798—1823 



+ 0°,38 



- 1°,53 



1823—1853 



+ 0°,4 



+ 0°,38 



1857—1889 



+ 0°,32 



+ 0°,38 



*„ 1890—1906 



+ 1°,15 



+ 0°,6 



Häraf framgår, att afvikelserna från vintertemperaturens medelvärde i genomsnitt 

 varit positiva under symmetriska lägen, och lägre samt negativa (i början af den ifrågava- 

 rande tidsperioden) under asymmetriska, men att under det senaste århundradet vinter- 

 temperaturen i det hela varit i ständigt stigande. Det finnes alltså fog för sägnen om 



1 Detta är för månaderna dec, jan., febr. = — 3°,25 i Stockholm. Stockholms temperaturkurva följer i all- 

 mänhet samma gång som St. Petersburgs m. fl. 



2 Statistiken visar, om man endast fäster sig vid de vintrar, som haft en utpräglad temperaturanomali: 

 att under tiden 1760 till 1906 inträffat 



17 vintrar vid symmetriskt apsidläge som varit 1° kallare än medelvärdet 



28 » » asymmetriskt » » » 1° » » » 



och 4 » » symmetriskt » » » 2° » » » 



9 » » asymmetriskt » t> » 2° » » o 



