4 ENSKOG, D1E WÄRMELBITUNG, REIBUNG (JND SELBSTD1FFUSI0N BEI GASEN UND FLUSS1GKE1TEN. 



Jag undersöker vidare de förändringar, som resultaten undergå, om man tar 

 hänsyn till centralt riktade attraktionskrafter, vilka antagas med växande avstånd 

 mellan molekylerna först tillräckligt långsamt, senare tillräckligt hastigt avtaga mot 

 noll. Det visar sig, att den från van der Waals' tillståndsekvation bekanta attrak- 

 tionstermen tillkommer i normaltrycken, men att fundamentalfunktionen och övriga 

 resultat bli oförändrade. 



I fråga om slutresultaten må följande framhållas. I trycktensorns komposanter 

 förekomma två friktionskoefficienter. Vid substansens kompression och dilatation är 

 trycket större, resp. mindre än det mot samma täthet och temperatur svarande 

 statiska trycket. Koefficienten växer med tilltagande täthet från noll för att slut- 

 ligen bli 31,6 % större än den vanliga friktionskoefficienten. 



Den kinematiska friktionskoefficienten avtar med växande täthet till ett mini- 

 mum för att därpå åter växa mot oändligheten. Minimivärdet står i ett mycket 

 enkelt samband med molekylernas diameter. Värmeledningsförmågan varierar med 

 tätheten på ungefär samma sätt som friktionskoefficienten. Förhållandet mellan 

 båda har beräknats. 



De teoretiska resultaten jämföras med gjorda mätningar, i främsta rummet 

 Warburg och Babo's över kolsyrans viskositet vid högre tryck. Överensstämmelsen 

 visar sig särskilt för gasformig kolsyra vid större tätheter vara god. Vid vätskor 

 uppträda med sjunkande temperatur avvikelser i den riktning som kunde väntas, 

 om molekylerna småningom finge större tyngd. 



Självdiffusionskoefficienten beräknas och uttryckes dels i medelväglängden och 

 dels i den kinematiska friktionskoefficienten. Dess storlek beräknas bl. a. för vatten 

 vid -i 100° C. En jämförelse med kända diffusionskoefficienter synes visa, att det 

 erhållna värdet är gott och i varje fall har den riktiga storleksordningen. 



Om täthet och temperatur väljas som tillståndsvariabler, ingår i allmänhet i 

 resultaten en okänd funktion av tätheten. Denna funktion förekommer även i till- 

 ståndsekvationen och kan bestämmas, så snart den senare är känd. 



Gävle den 14 oktober 1921. 



D. Enskog. 



