4 O. PETTERSSON, KLIMATFÖRÄNDRINGAR I HISTORISK OCH. FÖRHISTORISK TID. 
till trenne bekanta svenska framställningar: EHRENHEIM'S tal vid presidiets nedläggande 
j K. V. A. 1824 »Om klimaternas rörlighet»; kapitlet om klimatförändringar p. 562— 
572 i ARRHENIL Lehrbuch der kosmischen Fysik, och N. EKHOLM's! afhandling On the 
variations of climate etc. Det historiska material, som finnes, är mycket rikare, än 
man i allmänhet föreställer sig, och är endast till någon del utgifvet, såsom t. ex. 
de 10 isländska Annalserierna genom G. STORM samt HENNIG's sammanställning 
» Katalog bemerkenswerther Witterungserscheinungen von den ältesten Zeiten bis zum 
Jahre 1800>.? De ännu outgifna danska och norska källskrifterna äro under bear- 
betning, de förstnämnda af kapten C. J. SPEERSCHNEIDER vid danska Meteorologiska 
Institutet och de senare af docent E. Burr i Kristiania. 
Den härskande åsikten bland meteorologer och geografer om dessa naturföre- 
teelser har intill allra senaste tid varit: att de gamla berättelserna äro opålitliga och 
öfverdrifna samt att någon egentlig förändring i klimatet icke inträffat under histo- 
risk tid. Betecknande för denna ståndpunkt är NANSEN'”s utsago uti: Paa ski over 
Grönland: >»Naturforholdene ved Grönland var i hele Middelalderen noget ner de- 
samme som de er den dag idag». Samma uppfattning genomgår äfven NANSEN'S 
senaste arbete »Nord i Taakeheimen>. 
På sista tiden har en annan åsikt börjat göra sig gällande, i Sverige represen- 
terad af EKHOLM, SERNANDER m. fl.; i Tyskland af BRUCKNER; i Amerika af E. 
HUNTINGTON. 
EKHOLM är benägen att antaga möjligheten af att en klimatförändring inträffat 
inom den skandinaviska norden sedan medeltiden, hvilken skulle bestått uti en öfver- 
gång ifrån ett mera kontinentalt till ett mera maritimt klimat. Om verkligen en 
klimatförändring af sekulär period inträffat, så böra de sista spåren däraf kunna 
konstateras äfven af meteorologien, emedan man äger några observationsserier öfver 
temperatur och nederbörd utförda med tillförlitliga instrument, som sträcka sig något 
mer än ett och ett halft sekel tillbaka från vår tid. Efterdyningarna af den för- 
modade klimatförändringen för 600—700 år sedan borde kunna spåras uti föränd- 
ringar af medeltemperaturen och nederbörden i Stockholm, Lund, Köpenhamn, Peters- 
burg 0. s. v., om man jämför dem med förhållandena i 18:de och 19:de seklet samt 
med de äldsta serier af iakttagelser som finnas, nämligen Tyko Brahes, som utfördes 
på ön Hven i Öresund under slutet af 16:de seklet. Resultaten af en sådan jäm- 
förelse, som utförts af EKHOLM, skola senare omnämnas. 
ELLSWORTH HUNTINGTON har angripit problemet från arkeologisk synpunkt. 
Under vidsträckta resor i Centralasien och de inre delarna af Nordamerika har han 
studerat spåren af steppsjöarnas utbredning och utsinande, sådana de återstå i form 
af strandterrasser från forna öfversvämningsperioder och i nu öfvergifna ruinstäder 
vid deras stränder, hvilka ödelagts under inträffande torkperioder. De klimatväx- 
lingar som i Europa samt på Grönland och Island åstadkommit stormfloder, öfver- 
svämningar och isblockader, hafva i det inre af kontinenterna uppenbarat sig såsom 
förhärjande torkperioder,, hvilka tvingat befolkningen till utvandring. HUNTINGTON 
Quarterly Journal of the R. Meteorol. Soc. 1901 January. Se äfven Ymer 1889 p. 400. 
Abb. d. Kgl. Preuss. Meteorol. Inst. Bd. II n:o 4 [prisskrift]. 
1 
2 
