KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 51. N:0 2. 9 
af tiden med användande af de nyaste värdena på månkonstanterna samt fil. lic. 
H. PETTERSSON att verkställa kvantitativ beräkning af variationen af störningen i 
gravitationen. 
Herr STRÖMBERG's beräkning angaf året 1433 e. Kr. såsom den sökta tidpunk- 
ten för senaste perihelium-nod-apsid. Herr STRÖMBERG's afhandlingar publiceras i 
Sv. Hydr. Biol. Komm:s skrifter. 
Herr PETTERSSON'sS redogörelse för variationen är publicerad uti det internatio- 
nella Rådets för hafsforskning Publications de Circonstance N:o 65 under titel: 
»Long-periodic variations of the tide-generating force», hvarur jag här citerar några 
data. Af STRÖMBERG's och PETTERSSON's arbeten framgår: att den tidvattenbildande 
kraftens absoluta maxima inträffa i grannskapet af åren 
FSG00ER KTL 0005fFKTINBSS0rf: KT NN1433 .e. "KT: r3300 e; Kr: 0. s. Vv. 
eller med mellantider af c:a 18 sekler (mellantiderna äro icke exakt lika långa). 
Mellan två dylika tidpunkter för absoluta maxima af den tidvattenbildande kraften 
inträffa maxima af lägre ordning, hvilka äro desto kraftigare utvecklade, ju närmare 
de falla intill ett absolut maximum. Bestämmande för uppträdandet af dylika lägre 
ordningens maxima är inträffandet af de två konstellationerna nod-perihelium och 
apsidperihelium. Dessa koincidenser inträffa med mellantider, som oscillera mellan 
84 och 93 år (= sekundära maxima). Mindre fullständig blir koincidensen hvart 9:de 
år (tertiära maxima). Slutligen åstadkommer apsidlinjens närhet till linjen jord—sol vid 
periheliet, att den tidvattenbildande kraften uppnår ännu svagare maxima mellan två 
tertiära maxima d. v. s. mellan 4:de och 535:te året efter eller före ett tertiärt maximum. 
Amplituderna för dessa olika perioder har approximativt beräknats: 
för de sekundära (84—93 års perioden) till 2.0 ”/oo 
>» > tertiära = (9-års perioden) 00 
>» 4!/2 års perioden >» 13.0 ”/00 
då man tager det absoluta maximets värde på kraften till enhet. 
Vid beräkningen af dessa värden har månbanans excentricitet satts konstant. 
Excentriciteten ändras emellertid genom solens inverkan och är störst, då apsidlinjen 
sammanfaller med riktningen mot solen och allra störst då apsidlinjen vid jordens 
perihelium faller i riktningen af jordbanans storaxel. De absoluta maxima utmärkas 
därför af stor excentricitet af månbanan och förstärkas genom exentricitetens tillväxt. 
Månen kommer i perigeum närmare jorden, apogeum längre från jorden och närmare 
solen. Det har visat sig omöjligt på grund af den komplicerade naturen af månens 
störningar att åstadkomma någon exakt uppskattning af excentricitetens inverkan 
på valören af den tidvattenbildande kraftens maximum för 5—600 år sedan.! 
I motsats till de nämnda maximiåren 3500, 2100, 350 f. Kr., 1433 och 3300 
e. Kr. stå de mellanliggande tidpunkterna 2800, 1200 f. Kr. samt 550 och 2400 
e. Kr., då perihelium-nod-apsid-konstellationen öfvergått i den motsatta: aphelium- 
nod-apsid. 
1 Inflytandet af excentricitetens variation är betydligt och kan uppgå till 39 9/oo. (Se H. PETTERSSON'S 
arbete 1. c.) 
K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 51. N:o 2. 2 
