KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 51. N:O 2, 19 
perioder ungefär som en hafsvåg, som man följer med blicken, upplöser sig i andra 
vågsystem. Och dock tviflar ingen på, att hvarje vattenpartikel utför sin orbital- 
rörelse strängt periodiskt ehuru efter en mycket komplicerad period. 
En analys af den tidvattenbildande kraftens växlingar visar, att den varierar efter 
en mycket komplicerad period. Ej mindre komplicerad måste dess verkan på hafvet 
och atmosfären vara. Det medel man använder för att rekonstruera komplicerade 
perioder, nämligen addition af ett antal sinusfunktioner med fasta koefficienter till 
en Fouriersk serie, förutsätter, att hvar och en af de periodiskt verkande orsakerna 
verkar ständigt och lika genom tiderna, hvilket icke är fallet med konstellationerna 
af sol, jord och måne i deras verkan på solens fotosfär och corona samt på jordens 
hydrosfär och atmosfär. 
För de fenomen, som man ej med harmoniska analysens hjälp! kan inrangera 
såsom periodiska, har man: ett annat fack i reserv. De betecknas nämligen såsom 
tillfälliga och elimineras ur räkningen medelst de vanliga meteorologiska utjämnings- 
metoderna genom medeltal under användande af minsta kvadratmetoden, hvilken 
förutsätter, att företeelserna äro absolut oberoende af hvarandra. Härigenom för- 
svinner sammanhanget mellan ett antal hydrografiska och meteorologiska företeelser 
och man inrymmer åt tillfälligheten och slumpen en otillbörligt stor roll. Både indi- 
vidualiteten hos ett fenomen och dess släktskap med andra liknande företeelser under- 
kännas genom att låta det representeras af ett medeltal, hvilket är det exakta ut- 
trycket för en situation, som naturen egentligen icke känner till. 
Dessa båda metoder, harmoniska analyser och medeltalberäkningar, användas 
numera ganska exklusivt och schablonmässigt inom hydrografien. Min mening är 
icke att de skulle uteslutas i något enda fall, där de med någon rätt och fördel 
kunna användas, utan att påpeka, att de äro i själfva verket ganska ofullkomliga 
analytiska instrument i naturforskarens hand, med hvilka man icke kan gripa och 
uppfatta sambandet mellan vissa grupper af företeelser. Sambandet mellan de stora 
rörelserna i hafvets gränslager och månperioderna kunde icke ådagaläggas med hjälp 
af den harmoniska analysen när den 3'/s-åriga serien af dagliga observationer å mån- 
vågorna analyserades med månperioderna till basis, ehuru det framträder med full 
klarhet af diagrammen å p. 16 och 17, hvilka icke äro annat än situationsbilder af de 
dagliga observationerna, som sammanställts med hvarandra. 
Den hydrografiska forskningen i Sverige, som ledts af G. EKMAN och mig, har 
från början haft på sitt program att söka åstadkomma sådana ögonblicksbilder af 
situationen i hafvet under en följd af år och under olika årstider, i ändamål att 
studera periodiciteten uti den oceaniska cirkulationen och utfinna dess orsaker. Sådana 
synoptiska sammanställningar utfördes under åren 1891—1899 öfver Nordsjöns, Kat- 
1 Å andra sidan måste ju den harmoniska analysen omfatta en så lång tidrymd, att flera perioder hinna 
att utlöpa — ju flera desto bättre. För periodiska fenomen af kort lifslängd — hvarpå månvågorna äro exem- 
pel — måste den gifva otydliga resultat, hvilket också var fallet. Det är antagligt, att en hel del fenomen, 
som bero af månperioder och alltså till sin natur äro periodiska — t. ex. växlingarna af högt och lågt lufttryck 
0. S. Vv. — men hafva mycket kort lifslängd, därföre att det medium hvaruti de utspelas förändras (t. ex. skikt- 
ningen uti atmosfären), icke äro tillfälliga och oberäkneliga, fastän de synas vara så och behandlas såsom sådana 
uti meteorologernas medeltalsberäkningar. 
