KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 5l. N:o 2. 23 
Bältet sträcker sig från Atlanten tvärs öfver Sydafrika och oscillerar mellan 
34” S. lat., som är dess sydligaste position (Capstadens breddgrad), till 24”"/2 S. lat. 
Amplituden hos bältets oscillation under 9'/2 år är alltså ungefär lika stor som 
amplituden af månens deklinationsändring under 9:3 år. 
Mellan dessa gränser har det oscillerat på följande vis: 
Latitud År Period omkr. 
Nordligt läge 24” 30' S 1835, 1874, 1893 19 år 
Medelläge 29” 15 S 1850, 1859, 1869, 1878, 1888, 1898 9'y, » 
Sydligt läge 34? 8 1845, 1865, 1884, 1903 19 > 
Det kan tilläggas, att alldeles liknande oscillationer af det anticykloniska bältet 
ha konstaterats i Australien af RussELr! och för Sydamerika af J. W. S. LOCKYER.? 
Härigenom inträffar, att Durban, som är beläget på 30” S, har fått starka regnperioder 
de år, då anticyklonbältet kommit norr därom, 
1845 1874 1893 i medeltal 
Durbans regnmängd: $82.s2 inches 55.06 inches 71.27 inches 39.37 inches 
under det Cap, som ligger på 34” S lat., fått regnperioder 1850, 1859, 1869, 1878 
och 1888, då bältet passerat sitt medelläge 5” norr om Cap (på nordgående och på 
sydgående), och torra perioder de år, då bältet intagit sin sydligaste ställning, såsom 
t. ex 1884. 
Ett af dessa år är särskildt märkvärdigt, nämligen 1893, med anledning af det 
stora utbrott af isberg, som drefvo upp ända till 40 breddgraden. 1893, 94 och 95 
bildar maximumepoken för denna islossning från den antarktiska isbarriären.” Märk- 
ligt är äfven, att detta år är ett år af maximumdeklination hos månen och af ett sekundärt 
maximum af den tidvattenbildande kraften. 1894 inträffade apsid-perihelium liksom äfven 
18 år därefter, 1912, då ett stort utbrott af is ifrån de arktiska regionerna inträffade. 
Från dessa utbrott af is från polartrakterna i nyaste tid vid ett sekundärt 
maximum af den tidvattenbildande kraften, öfvergår jag i den nu följande afdelningen 
att skildra ett utbrott i ännu vida större skala, som inträffade vid tiden för det absoluta 
maximet vid medeltidens slut i Grönlandshafvet, hvilket förorsakade den grönländska 
nordbokoloniens undergång samt medförde ett afbrott och nedgång uti den på 1100- 
talet så blomstrande isländska kulturen. 
1 H. C. RvssELn: Proc. Royal. Soc. New. S. Wales 1896. 
2J. W. S. LocKYER: Royal Soc. Proc. 78, 1906 p. 43. 
3 Se härom iskartorna i O. PETTERSSON's »Uber Meeresströmungen>, p. 52. Veröffentl. des Inst. f. Meeres- 
kunde. Heft. 12, 1908. 
