KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 51. N:o 2. 27 
ning, hafva verkat gynnsamt på åkerbruk och boskapsskötsel på ön, äfven om kli- 
matet ej varit mycket olikt det, som nu härskar under isfria år. 
A. JONSSON [1593] anför exempel på, att de första invånarna på Island lyckats 
väl i odlingen af spannmål och hänvisar på, att-det fanns lagstadganden angående 
inbärgning af säden.! Ortsnamn äro ofta tagna från åkerbruket: »hence from the 
fields there are proper names of certayne places ...all which are manifest tokens of 
the tillage of the ground amongst the first Islanders which also even unto this day, 
I heare, is practised by some Inhabitants of South Island but with less increase, the 
ground and temper of the ayre degenerating from the first goodness thereof after 
so many ages...» 
ARNGRIM JONSSON, som var samtidig med BJÖRN JONSSON, hyste alltså icke 
den nutida åsikten, att de klimatiska förhållandena på Island förblifvit sig lika från 
öns - första bebyggande på 800-talet och till hans tid, d. v. s. slutet af 1500-talet. 
Vilja vi följa gången af klimatförsämringen hafva vi att gå till de isländska anna- 
lerna samt THORODDSEN'Ss bekanta skrift »Den Grönländska drifisen vid Island» (i 
Ymer), hvaruti det heter: 
»Drivisen orsakar Islands missväxtår. Nordlandet är i synnerhet utsatt för 
isen och här är det endast sällan man ej vid en eller annan tid af året, på ett eller 
annat sätt, har känning af dess obehagliga närhet. I de äldre Isländska anna- 
lerna omtalas drifisen ofta, men blott då den haft en särskildt skadlig inverkan på 
landet . . .> 
»Ehuru det i de äldre annalerna och sagorna flerstädes talas om väderleksför- 
hållanden, har jag dock icke kunnat finna, att den årliga isdriften till Islands kuster 
blifvit omtalad förr än i det 13:de århundradet:» 
Från detta trettonde århundrade började Island blockeras af den grönländska 
drifisen i en utsträckning, som vida öfverträffar hvad som äger rum i vår tid,” 
ehuruväl äfven nu blockad af nordkusten genom drifis är en vanlig företeelse, hvil- 
ken vissa år, ehuru sällan, kan sträcka sig äfven till östkusten och sydkusten. Väst- 
1 PurcHaAs, his Pilgrimes, published 1670. 
> Klimatet på Island försämrades naturligtvis i hög grad under denna period af isår. Under tiden 800 
till omkring 1250, synes man icke hafva haft någon olägenhet i klimatiskt afseende på Island. Men från 1291 
till 1348 inföll en svår period. Af dessa 58 år voro åtminstone 29 fruktansvärda missväxtår (»halleri micit 
vm allt land>), enligt G. Storw's »Islendske Annaler indtil 1578>. 
De upprepade isblockaderna kring Islands kuster voro emellertid icke ensamt skulden till de olyckliga 
förhållandena på ön under dessa sekler, hvartill äfyen de vulkaniska utbrotten, jordbäfningarna och askregnet 
samt öfversvämningarna bidrogo. Under vikingatiden var ön förskonad från sådana olyckor, hvilka synas hafva 
börjat ungefär samtidigt med isblockaderna och nådde sin höjd vid Heklas utbrott år 1300, hvarom det heter: 
»Elldr hit i Heklufelli och landskialfti fyrir sunna land ok myrkr vida vm herut ok sandfall mikit. Eldrinn 
var vppi ner vij manadi.> Den vulkaniska utbrottsperioden under 1300-talet föregicks af en serie jordbäfningar 
under 1200-talet och inleddes af vulkaniska utbrott under hafvet samt uppkomsten af vulkaniska öar i trakten 
af Reykianges, »Elldeyar», 1211, 1226, 1231, 1238, 1240. 
Efter 13:de århundradet hafva såväl isblockader som vulkaniska utbrott och jordbäfningar återkommit 
under hvarje århundrade, men periodvis och med lugnare mellantider. Under 1700- och 1800-talet hade man 
ånyo en tid af intensiv vulkanisk verksamhet och samtidigt isblockader. THORODDSEN yttrar: »Was bekanntlich 
den allergrössten Einfluss auf die isländiscehen Klimaperioden hat, ist das grönländische Treibeis. Im 19:ten Jahr- 
hundert war ungefähr jedes vierte oder fänfte Jahr eisfrei (Island, Peterm.-Mitt. Ergänz.-bd 1904).» 
