28 O. PETTERSSON, KLIMATFÖRÄNDRINGAR I HISTORISK OCH FÖRHISTORISK TID. 
kusten är i vår tid nästan alltid isfri tillföljd af Irminger-strömmens inverkan. Ala 
ODDSEN pA de värsta isåren, begynnande på: 
År 1233:! låg drifisen vid landet hela sommaren. 
1260:? Drifis omkring hela Island, så att hvarenda fjord fylldes däraf. 
1279:> mycket sträng köld om vintern och så mycket is, att man kunde köra flera mil ut från landet, 
isen blef liggande till fram på sommaren, och i många fisklägen kunde man ej komma ut för att fiska. 
1290—91: Is norr om landet hela sommaren, nära 15 alnar tjock. 
1306: Drifis vid Nordlandet nästan hela sommaren. 
1320: Våren kallades »isvåren», drifis vid östlandet ända till Sjoa, isen dref bort vid påsken. 
1347—48: mycken is. Hafvet frös till omkring hela landet så, att man kunde rida från det ena näset 
till det andra. 
1360: Drifisen låg vid landet till den 24 augusti. 
1375: Drifisen låg vid landet till den 17 juni — -— —. 
Sådan isblockad, hvilken var okänd under vikingatiden, har sedermera före- 
kommit flera gånger i hvarje århundrade och har naturligtvis verkat nedsättande på 
Islands odling. För att gifva ett begrepp om, hvad ett isår vill säga, må THORODD- 
SENS beskrifning på isåret 1695 här anföras: 
» Drifisen omslöt hela landet, med undantag af Snefellsnes, hvilket är utan 
exempel i historien. På de flesta ställen fanns den i sådan mängd, att man icke 
från de högsta fjäll kunde se öppet vatten, och handelsfartygen kunde icke komma 
till landet. Isen dref från nordlandet till östlandet, därifrån mot söder, och i april 
var den redan vid Thorlakshavn, hvarifrån den fortsatte sin väg ända till Hitaros. 
Från nordväst dref isen förbi Latrabjerg in i Bredebugten. I början af maj kunde 
man gå eller rida utanför alla nordlandets fjordar». 
Man kan ej underlåta att sammanställa denna serie af isår, som började på 
1200-talet, med hvad som berättas i de svenska häfderna (t. ex. i Scriptores rerum 
Suecicarum), om de hårda isvintrarna i den skandinaviska norden på 1200- och 1300- 
talet, hvarvid upprepade gånger hände att Östersjön tillfrös mellan Sverige, Dan- 
mark och Tyskland. Vidare vill jag i det följande sammanställa berättelserna om 
isåren vid Island med IvAR BÅRDSSON's bekanta beskrifning öfver den förändring, 
som vid den tiden måste vidtagas med segelkursen från Island till Grönland, hvilken 
daterar sig från den tid, då IvAR BÅRDSSON var syssloman i Grönlands Östra bygd 
1341 — och upptecknades af BJÖRN JONSSON (1574—1656) i hans Grönlands Annaler. 
Grönlands isförhållanden sammanhänga nämligen på det närmaste med Islands, 
och det framträngande af isen från Nordbotn på 12—1300-talet, hvarom BÅRDSSON 
talar, hade en ännu mera afgörande betydelse för nordmännen på Grönland, hvilkas 
kolonier härjades och afstängdes från moderlandet, västbygden omkring 1342 och 
östbygden omkring 1418. Jag vill vid skildringen af denna katastrof, hvarom så 
mycket skrifvits, först framställa min åsikt om orsaken till isblockaden af Grönland 
vid slutet af medeltiden och därefter i detalj framlägga grunderna för densamma. 
1 Första notisen om is har jag funnit i Annales regii. Den lyder så: mexlv: »is mikill». 
> Skall vara 1261. I Ann. reg. står: mcclxi »Hafis umhvarfiss Island». Mellan 1145 och 1233 finnes intet 
meddelande i annalerna om hafsis kring Island. Från midten af 13:de århundradet börja de stora isblockaderna. 
3 Äfven 1275 var isår; »Kringdi hafis ner ym allt Island» (GoTTSCHALK'S Ann.). 
