32 O. PETTERSSON, KLIMATFÖRÄNDRINGAR I HISTORISK OCH FÖRHISTORISK TID. 
om Havnene ved Julianehaab bugten; thi saa snart Nunarsuit (Cap Desolation) er 
passeret, begynder Strömmen at skere ud fra Land og Isen at sprede sig saameget, 
at i slemme Isaar og efter vedholden Kuling af Paalandsvind Seiladsen derved ikke 
besveres. >» | 
Om man jämför dessa beskrifningar från vår tid, med de gamla isländska 
sagorna, så framträder olikheten mellan nutidens och forntidens isförhållanden tyd- 
ligt." ERIK RÖDE's upptäcktsfärd till Grönland beskrifves på följande vis: 
» Erik kom fra Havet til Land vid Midjökelen og det Sted som kaldes Blaaserk. 
Derfra tog han langs med Kysten mod syd for at erfare om Landet der var beboe- 
ligt. Det förste Aar overvintrede han paa Eriksö. I det nzst folgende Foraar drog 
han til Eriksfjord og tog sig der Bostad. Den Sommer reiste han til den Vestlige 
Ubygd. Den anden Vinter opholdt han sig på Eriksholme ved Hvarfsgnipa. Men 
den tredje Sommer drog han nordpaa lige til Snefjeld og in i Rafnsfjorden, da 
mente han at Eriksfjordens inderste Vig var lige over for det Sted han var kommen 
til. Han vendte da tilbage og var tredje Vinteren på Eriksö i mundingen af Eriks- 
fjord HA PR 
Man kan icke tänka sig möjligheten, att Erik skulle hafva kunnat göra dessa 
upptäcktsfärder utan att möta de största hinder af isen, om isförhållandena på hans 
tid i bukten vid Julianehaab varit sådana som de äro nu för tiden, t. ex. sådana 
de framställas i de danska iskartorna från 1903 eller t. o. m. i NORDENSKIÖLD'S 
beskrifningar från det goda isåret 1883. Ifall det på hans tid existerat drifis i dessa 
trakter, så omnämnes den icke i sagan. Och detta är ett genomgående drag för 
sagorna från vikingatiden. 
Då jag icke ansåg min kännedom om de isländska sagorna tillräcklig för att 
på egen auktoritet framställa detta påstående, vände jag mig till professor FINNUR 
JONSSON i Köbenhavn med förfrågan, huruvida det öfverensstämde med hans erfa- 
renhet. Professor JONSSON's åsikt framgår af följande bref, hvaraf jag med hans 
tillåtelse meddelar ett utdrag: 
Herr Professor 0. Pettersson. 
»Med hensyn til Deres spörsmål kan jeg kun svare, at i kilderne om Vinlandsrejserne nevnes is ikke 
med et ord. De rejser til Vinland fra Grönland, som om der aldrig var tale om ishindringer. Ja, der er i 
det hele aldrig antydning af sådanne ved kysten af den gamle Österbygd. Fra nutidsforhold at dömme har 
dette altid veret mig påfaldende. Kolonisationen fra Ikigait (Herjölfsnes) op til Eriksfjord har altid syntes mig 
naturligst under den forudszetning, at man uden (videre) vanskeligheder kunde fra söen komme ind i de enkelte 
fjorde. Langt mindre sandsynligt har det syntes mig, at kolonisationen skulde veret gået ud fra Eriksfjorden 
over land mot syd til Ikigait. Efter nutidsforhold måtte man dog tenke sig dette snarest. — — —.> 
G. BRYNJULFSSON har i ett föredrag i Nordisk Oldskrifts förening 1871 påpekat, 
att de grönländska kolonisternas färder till jaktmarkerna i Baffinsbay icke heller 
hindrades i anmärkningsvärd grad af is. I Nordr-setudråpa (från omkr. 1100) om- 
nämnes icke ishinder i dessa nordliga trakter, men väl faror från vind och böljor. I 
dessa trakter hade nordmännen två fångstplatser: Greipar och Furödustrandir, söder 
därom vidtog Helluland. Han påminner om den runsten, som påträffats på en ö 4 
mil norr om Upernivik, hvilken upprestes af Erling Sivatsson »Löverdag for Gangdag> 
(d. 25 april) 1135, alltså vid en årstid då platsen numera kan anses otillgänglig. 
