36 0. PETTERSSON, KLIMATFÖRÄNDRINGAR I HISTORISK OCH FÖRHISTORISK TID. 
skulle funnits ordet »straumr>», ström. Denna hafsström skulle hafva haft namnet 
Hafhverf, hvilket onekligen passar mycket väl på trakten af Cap Farvel. En blick 
på kartan visar, att Grönlands sydspets utgöres af en arkipelag af stora öar, bland 
hvilka den ö, »Eggertz ö», hvarpå Cap Farvel är belägen, är den yttersta. Denna 
ö omgifves af starka strömmar och hvirflar i hafvet både vid sydsidan och 
ännu mer vid nordsidan som vetter mot sunden Ikek och Tunua, uti hvilka sund 
tidvattensströmmarna framgå med sådan våldsamhet, att isblocken sättas i hvirf- 
lande rörelser, hvilka af den danske upptäcktsresanden kapten Horm skildras såsom 
»malströmmar ».! 
HOoLrM reste i båt från Ilua den 1 juli 1881 genom sundet Ikerasak, som är 2 
(danska) mil långt. Isen satte med rifvande fart genom sundet. Man tog sig fram 
genom att ligga i lä af en udde och begagnade tillfället, då en ränna öppnade sig 
mellan isstyckena, »thi ligesaa hurtig som den aabnede sig, lukkede den sig igen. 
Med stigende Vande löb strömmen SV paa og med faldende Vande Nordpaa. Intet 
Öijieblik var Vandet og dermed Isen i Ro.> Därpå rodde han genom det breda sun- 
det Ikek och genom Tunua, hvarom yttras: »Store Malströmme i Tunua». På åter- 
vägen passerade han yttre sidan af Eggertz ö i lugnt väder, och fann strax väster 
om Cap Farvel, utanför fjorden Kangia, äfvenledes starka »malströmmar» i hafvet. 
2. Den andra tolkningen finnes angifven i glossarierna till Chorographia vetus 
te., i Grönl. Hist. Mindesm., och går äfven ut ifrån föreställningen, att ordet stjarna 
är felskrifvet. I originalet skulle stått i stället för stjarna orden »stjörn å (= styr- 
ning mot). Texten lyder då så: 
»Grönland vetter mot sydväst, sydligast är Herjulfsnäs ... etc. etc. ... Man skall 
styra på (det ställe), som kallas Hafhverf på östsidan af landet, därnäst Spalsund, där- 
näst Drangö, så (kommer) Sölvadal, som är den östligaste bygden . .. etc. etc.> 
3. Den tredje tolkningen skulle vara att låta texten gå och gälla sådan den 
är utan alla förbättringar. Texten lyder då i öfversättning sålunda: | 
» Grönland vetter mot sydväst, sydligast är Herjulfsnäs, men Hvarfsgnipa närmast 
väster därom. (Dit kom Erik den Röde längst och sade då, att han var kommen utan- 
för det innersta af Eriksfjord). Där finnes en stjärna (= sjömärke) på det ställe, som 
kallas Hafhverf, på landets östra sida; därnäst Spalsund, därnäst Drangö, så (kommer) 
Sölvadal, som är den Re bygden, därpå Tofafjord, därpå Melrakkanes, därpå Her- 
jolfsnäs kyrka» o. 8. v. 
Ifall BJÖRN JONSSON's kopia af den urgamla handskriften skulle vara oriktig 
och behöfva ändras — hvilket jag för min del icke anser — är konjekturen n:o 2 
stjörn å i stället för stjärna utan tvifvel den mest sannolika och enklaste. Accep- 
teras den tolkningen, synes det vara alldeles klart, att handskriften innehåller nyc- 
keln till Eriksstefnans gåta. Ty den naturligaste vägen att taga för Erik, som kom 
norr ifrån och reste mot söder för att se om det nya landet kunde bebyggas, var 
just att styra på Hafhverf vid östsidan af landet (>er Hafhverf heitir a austanverdu 
landi»>), därpå taga in genom det första sund, som öppnade sig inåt, Spalsund, förbi 
! Horm: Geografisk Undersögelse af Grönlands Sydlige Del. 1881. Medd. fra Grönland. 4—6 Bd. Se 
för öfrigt FINNUR JONSSON's karta i XX häftet af samma verk, 
