KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 5l. N:O 2 SA 
Drangö till Sölvadal o. s. v. Denna sista afstickare till Tluafjordens inre, hvar- 
est senare den stora bygden vid Skage och Sölvadal uppstod, är visserligen ingen 
genväg för den som vill komma fram till Herjolfsnäs, hvilket kunde uppnåtts kor- 
tast genom sundet vid Pamiagdluk (den väg NORDENSKIÖLD gick 1883). Men för 
Erik, som icke kände landet utan for på upptäcktsresa, var det en naturlig sak 
att söka tränga fram inåt sundet, som öppnade sig mot den stora fjorden TIlua. 
Denna läsart, »stjörn å», vore måhända den gynnsammaste för att vindicera den 
hypotes jag framställt, men jag har under de två år jag sysselsatt mig med att 
genomgå den gamla geografiska litteraturen om Grönland, Island och. Amerika, fått 
ett så lifligt intryck af de gamla sagornas trovärdighet, att jag föresatt mig att låta 
öfverallt sagans ord gälla sådana de äro utan ändringar. Det gäller att förstå deras 
mening, icke att ändra deras text. 
Hvad slags sjömärke som menats med stjarna kan naturligtvis endast blifva 
föremål för gissningar. Enklast är att tänka sig, att man i den grönländska kolo- 
niens blomstringstid, då liflig förbindelse fanns med Island och Norge, Irland m. fl., 
uppsatt ett sjömärke med stjärnformig kontur på någon ö vid mynningen af sundet 
Ikek, som utgjorde den största inseglingsleden österifrån till Östbygden. Enligt den ut- 
redning som här lämnas, voro sunden norr om Eggertz ö (Cap Farvel) på 1000-talet 
isfria och navigabla. Ikek är med säkerhet identiskt med Spalsund, till hvilket man 
kom näst efter att man angjort märket vid Hafhverf (»stjarna>»). Att ett sjömärke 
funnits någonstädes i denna trakt, under den tid kolonien existerade, är antagligt, 
emedan man har bevis på att, efter att kolonien förstörts på 1400-talet, ett annat 
sjömärke uppsattes på det höga berget Hvitserk vid ostkusten af ståthållaren på 
Island, DIDRIK PINING (1478), för att varna sjöfarande för Grönlands kust, emedan 
eskimåerna, efter att hafva förstört kolonien, idkade sjöröfveri vid de gamla segel- 
lederna. I afseende på de historiska dokument häröfver, som upptäckts af BJÖRNBO 
och L. BoB£f i Köbenhavn 1909, må anföras följande kartor, som aftryckts från 
NANSEN's Taakeheimen, p. 380 o. 381. 
På GOURMONT's karta ser man Island med Hekla m. m. och Snefellsnäs, den 
vanligaste utfartsorten till Grönland; och midt emot Island berget Hvitserk, med en 
kompass-stjärna och inskriften » Mons excelsus Witzerc appellatus in cujus summitate 
index Marinus factus est a duobus piratis Pininge & Pothorst in nautarum protec- 
tionem a Grundtlandia.»” 
Pining och Pothorst benämnas pirater, emedan de själfva sedermera misstänk- 
tes och dömdes för kaperi. 
Belägenheten af det höga berget Hvitserk, hvarpå det nya sjömärket skulle 
hafva stått, och som i alla seglationsanvisningar angifves såsom första landmärket 
vid färden till Grönland, har utgjort ett tvisteämne för historici och geografer. Den 
författare som i vår tid mest bidragit till utredningen af de grönländska koloniernas 
belägenhet, FINNUR JONSSON, anser att med Hvitserk menas själfva Cap Farvel. Jag 
1 Professor FINNUR JONSSON, som haft godheten genomläsa manuskriptet till denna afhandling, delar åsik- 
ten att texten ej skall ändras. Han finner konjekturen, att stiarna skulle vara en felskrifning för straum, ur 
språklig synpunkt osannolik samt likaså den sinnrika konjekturen stiörn å. 
? Oravs Macnus har förlagt sjömärket på en ö utanför Grönlands ostkust, 
