KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 51. N:O 2. 41 
8—9 danska mil långa Allumlengri,' hvilket man utan svårighet redan på grund af 
namnet kan identifiera med det nuvarande Ikerasarsuak. Sundet, som man upp- 
gifves skola passera efter angöringen af Havhverf, måste då vara det breda Ikek 
som således utgör Eriksstefnans Spalsund (»bpä Spalsund»). Därefter kom man förbi 
Drangey. FINNUR JONSSON förmodar att man på grund af det betecknande namnet 
(Drangey = en hög spetsig ö) skulle lyckas att identifiera Drangey. Det tyckes ej 
heller vara möjligt att misstaga sig på dess belägenhet, om man granskar det danska 
sjökortets höjdkurvor på öarna i dessa sund (se kartan). Först må NORDENSKIÖLD”S 
beskrifning på dessa sund här omnämnas. Han yttrar, p. 404 i Den andra Dick- 
sonska Expeditionen till Grönland 1883, följande: 
» Naturen var här utomordentligt storartad. De smala sunden omgåfvos af höga 
berg, som vittrat sönder i otaliga spetsiga, nu nästan snöfria, ofta ruin- eller fäst- 
ningslika bergtoppar, bakom hvilka här och där det blåhvita krönet af en längre inåt 
landet belägen isbrä skymtade fram.» 
Att döma af sundens och öarnas topografi torde man kunna identifiera Eriks- 
stefnans Drangey med den ö, som bildar västra stranden af sundet mellan Ikek och 
Iluafjorden, hvarest, såsom höjdkurvorna på kartan angifva, en spetsig bergtopp 
»Umiagsiut»> af 2,790 fots höjd reser sig brant ur hafvet. 
Sölvadalr återfinnes på JOoNSSON's karta vid Iluafjorden. Tofafjorden likaledes och 
slutligen Herjolfsnäs med kyrkan, där det nuvarande Igikait med Fredriksdal är beläget. 
Fjordarne i österbygden norr om Cap Farvel omnämnas också i en annan urkund, 
nämligen i IvAR BÅRDSSON's Grönlands beskrifning, men i omvänd ordning från väster 
mot öster. Beskrifningen lyder, efter den af F. JONSSON meddelade texten, sålunda: 
efter att hafva omnämnt Herjolfsnäs och dess hamnplats Sand nämnes: 
””ftem denn ödfterby fom er uddj Brönland ligger rett for dften weed Serjolgnef och heder 
Sbagafioer dett er enn ftoer bye.” 
””Fftem langt öfter aff Sbagefioerd ligger enn fiord och er ite bygt fom heder Berrefiord, 
oc framle i fiorden liger ett langt vreff tbuertt for indgangen, faa att ingen ftore fbHiff maa der 
indFomme, vden daa ftoer ftröm er, oh tha nar ftoer ftröm Idber, Idber der utallige hualle, i den 
famme Berefiord wantter aldrig fiffe, vdj den famme fjord er allmindelig Huaellfisherj och dog 
mett bicopens Ioff tbj fiordenn ligger till dombFierden, oc vdj den fiord ligger en ftoer Höll, en 
buaells Hådll och förfte föenn gaar ud da ldber all huallfifhben i then famme Hådll” 
”Ftem ödfter Ienger fraa forfbrefne Berrigeftord? liger enn fjord fom bheder Allumlengre 
1! GRAAH förmodar, att Allumlengri skulle vara den gamla Berefjord, emedan den är grund vid sin myn- 
ning, hvilket säges vara fallet med Berefjord. Detta är oriktigt; Berefjord kan, såsom snart skall visas, med 
full säkerhet identifieras med det nuvarande Itivdliak, hvilket GraaH icke berest, och namnet Allumlengri passar 
icke på något annat af sunden än Ikerasarsuak. 
2 Sölvadalr och kolonien vid Skagsudden i Tluafjorden, utgjorde ännu på BARDssoN's (1342) tid en stor 
bygd, den östligaste i Grönland. Ruiner äro funna ända uppe under jöklarne vid innersta viken af denna fjord 
(ITlua), från hvilken vägen är lätt öfver bergen både till Vatsdal vid Ketilsfjordens rikt bebyggda platser och 
till den stora vid östkusten utmynnande fjorden Kangerdlugssuatsiak, vid hvilken missionär Brodbeck 1881 fann 
den östligaste hittills anträffade ruinen .af nordboarnes bostäder vid Narssak på 60” 30' lat. 
3 Dessa uppgifter jämte den orienterande beskrifningen af sundet Allumlengri med dess på gräsbete rika 
stränder ger en öfversikt af den gamla österbygdens utsträckning österut. Viktigast är dock att denna bygd 
EK. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 51. N:o 2. 6 
