42 O. PETTERSSON, KLIMATFÖRÄNDRINGAR I HISTORISK OCH FÖRHISTORISK TID. 
band er möd vden före och megett bredere inden till hand er faa lang att ingen wed ennde paa 
bannem band bhaffner ingen ftröm i fig, hand er fulld med fmaa hollme der ehbr nod fugle och egh 
der er flett land paa bade fider wopitt med grönnt gref;, faa langt fom nogenn mand der faar.” 
””ftem ödfter lenger till iisbergen ligger en baffen fom beder Sinsbuder, faa Fallit, fordi att j 
St. Öloffs bröd der ett fHiff, fom allmindig råögte ganger end vdj dag vdj Brönland att oppaa det 
fbib war St. OÖluffs fjma fuendt, oh hand drudnede der med de andre och de fom da efter 
leffde, groffue der neder de döde ocM refte der op ftore ften Fors paa de dödes graffuer och de ftande 
en vdj dagb. 
Item ödfter lenger till isbiergen liger en ftoer de fom beder Kaardéde, ther er allminnigh 
jagtwedtshaff effter huide bidrne, och da med bifpens orloff thi den de höerer dombkierd=en till, da 
er indted dfter lenger, da mand Fan fee, vden iis och fne bade till land och vand.” 
Finsbudir, hamnen vid östkusten, har ännu icke kunnat återfinnas. Den synes 
hafva varit ganska besökt på 1000-talet men mest begagnats såsom nödhamn, dit man 
inbärgade skeppsbrutna besättningar och liken af skeppsbrutna från den farliga norra 
delen af östkusten, såsom t. ex. var fallet med skeppet som förde Olof den heliges 
hofman. I sagan om Lik-Lodin heter det: »Lika-Lodin tok öknavnet sit derav, at 
han ofte om sommeren ransaket de nordlige ubygder og förte til kirken de mande- 
lik som han fandt i huler og bergheller hvartil de var kommet fra isene eller skib- 
brudd men hos dem laa jevnlig ristade runer om alle haendelserne ved deres uheld 
og lidelser». Sålunda berättas i en annan saga om Lik-Lodin, att han hade fört 
Finn Fegins och hans besättnings lik från >» Finnbodarne östanför jöklarne på Grön- 
land». I. NANSEN's referat p. 217, hvarifrån notisen hämtats, angifves att detta 
skulle hafva händt något före Harald Hårdrådes fall 1066. Liknande berättelser fin- 
nas om skeppsbrott vid östkusten nära jökeln Hvitserk från 1100-talet (Einar Sok- 
kason 1129, Ingimund 1189). Finnbudir har sannolikt varit hvad vi nu för tiden 
skulle kalla en uthamn, belägen norr om östra inloppen till sunden Allumlengri och 
Spalsund i närheten af berget Hvitserk. Att den äfven tjänade till hamn för han- 
delsfartyg så sent som vid 1100-talets slut, finner man af berättelsen om Asmund 
Kastanrazi som anlöpte Finnsbudir 1189 på resa till Island. Det är svårt att förstå 
deras ståndpunkt som, med dessa vittnesbörd för ögonen från forntiden å ena sidan och 
med kännedom om hela östkustens absoluta otillgänglighet i nutiden å den andra sidan, 
påstå »att isförhållandena och klimatet på Grönland äro desamma nu som fordom >! 
Denna ortsbeskrifning af IVAR BÅRDSSON kompletterar den urgamla handskrif- 
tens seglings-anvisning och gifver en visserligen icke fullständig men ganska tydlig upp- 
lysning om den gamla östbygdens utsträckning mot öster och om några af infarterna 
till denna bygd såsom t. ex. sunden Allumlengri och Berefjord. Denna sistnämnda 
kan nu med fullkomlig säkerhet identifieras med sundet Itivdliak genom uppgifterna 
ifrån HOLM's resa år 1881. Horm meddelar: »paa Östsiden af den store Ö der ligger 
hade en hamn, Finnbudir vid själfva östkusten, hvilket emellertid tyckes hafva varit farlig att anlöpa på BÅRDS- 
soN”s tid, då »isen hade kommit från Nordbotn» i sådan myckenhet, att den gamla segelleden »Eriksstefna» hade 
öfvergifvits och vägen måst förläggas utanför storisen vid Cap Farvel. 
