44 Ö. PETTERSSON, KLIMATFÖRÄNDRINGAR I HISTORISK OCH FÖRHISTSRISK TID. 
urkundernas utsaga om landets fruktbarhet och odling. Så finner t. ex. NANSEN i 
IVAR BÅRDSSON'sS utsaga: 
pitem vdj Grönland kommir aldrigh store stormeveder» »item sne kommer megen 
udj Grönland, der er icke saa kalldt som i Issland eller Norge, der voxer paa höye 
fiellden och nedre vnder de aaldes (eller oldenn, d. e. Trefrugt; e. 1. oldnorsk: aldin) 
frugt saa store som nogre eble och goede att ede, ther voxer den beste huede som 
veree maa» innehåller den ena orimligheten värre än den andra, föreställningar som 
NANSEN anser hafva uppstått genom sammanblandning med berättelserna om Vinland. 
Om man besinnar att Grönlands Österbygd ligger på samma breddgrad som 
Sognefjord och Hardangerfjord i Norge, och att det inne i Sognefjord och Söndfjord 
finnas gårdar som ligga omedelbart under den största gletscher, Jostedalsbraeen, som 
finnes i Europa, men det oaktadt årligen skörda de bästa trädfrukter (äpplen, körs- 
bär m. m.), så finner man, att BÅRDSSON'S utsaga icke innebär någon orimlighet hvad 
det inre af den grönländska östbygden beträffar, hvars fruktbarhet äfven under nu- 
varande omständigheter väckt resandes såsom NORDENSKIÖLDS o. a. förvåning. På 
den tid då endast inlandsisen bakom bygden existerade men intet isband framför 
kusten måste dessa bygders klimat liknat fjordarnes på Norges västkust. Visserligen 
får man icke af klimatets likhet sluta till att vegetationen och djurlifvet varit de- 
samma i Grönland och i Norge på vikingatiden, ty detta beror på invandringen eller 
inplanteringen af växt- och djurformer från yttre världen. TI detta afseende var 
Grönland ojämförligt sämre lottadt än Norge på grund af sitt geografiskt afskilda 
läge. För tusen år sedan hade alla våra vanliga skogsträd utom granen redan hunnit 
invandra till Norges västkust under det endast björken blifvit hemmastadd i Grön- 
land (och Island). Man har ingen anledning antaga, att de gamle nordboarne tänkt 
på plantering af skogsträd, men man kan med visshet antaga, att i alla länder där 
munkkloster anlagts, fruktträd inplanterats och trädgårdsskötsel bedrifvits med ifver 
och skicklighet. Därför är BÅRDSSON's utsaga, att där under de höga fjällen växte 
träd som buro stora äpplen goda att äta, fullt trovärdig. Då det berättas att ur- 
invånarne på Island också lifnärde sig om vintern af trädfrukt som de odlat under 
sommaren, bör man erinra att dessa urinnevånare voro kristna munkar och anako- 
reter, hvilka från sitt hemland Irland voro väl förtrogna med trädgårdsskötsel, och 
att de klimatiska förhållandena på Island på 700-talet, då den ofta återkommande 
isblockaden af kusten ej ännu börjat, torde hafva varit helt andra än nu, ehuruväl 
Island med hänsyn särskildt till fruktodling troligen varit vida sämre lottadt än 
Grönland, som hade ett mycket mera skyddadt läge. 
Hvad spannmålsodlingen beträffar måste man yttra sig med försiktighet, eme- 
dan den beror ej endast på klimatet i allmänhet utan på lokala förhållanden såsom 
nattfroster o. s. v. Det är antagligt att det gamla Grönland ej varit särdeles lämp- 
ligt för spannmålsodling, men att i vissa trakter äfven hvete af bästa beskaffenhet 
kunnat växa. Redan om Erik Röde nämnes i sagan att brist på korn till malt före- 
kom, och Kongaspegeln, som medger att säd odlas på Grönland, anser likväl att 
detta ej skett allmänt utan att kolonisterna i allmänhet varit hänvisade till utländsk 
import för att fylla sina behof af spannmål och byggnadsvirke. 
