KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 51. N:O 2. 45 
Men ifråga om betesmarker har Grönland utan tvifvel varit lika väl lottadt 
som något af de nordiska länderna och kreatursuppfödning jämte fiske synes hafva 
gifvit kolonisterna riklig utkomst tills isblockaden framför kusten dref bort fiskstim- 
men från deras lekplatser och förkortade vegetationstiden så, att boskapen måste stall- 
fordras under större delen af året." Verkningen däraf kan bäst märkas på det nu- 
varande tillståndet. Kreatursbesättningen i Grönland uppgår troligen ej till ett 
hundratal djur f. n. oaktadt det ekonomiska tillståndet är i starkt uppgående och 
befolkningen minst lika talrik som under vikingatiden. På 1780-talet fanns troligen 
icke ett enda exemplar af släktet Bos taurus på Grönland (enl. ÖRANTZ). 
Kommendör HOoLM, som under flera år studerat förhållandena i Julianehaabs 
distrikt och besökt omkring 100 ruingrupper efter gamla nordmannabostäder, yttrar 
härom: 
>»Om sommaren har der i omegnen af alle de store Ruingrupper veret rigelig 
Foder for större Flokker Koer og Faar, men hvorledes man i hine Tider har kunnet 
samle tilstrekkeligt Vinterfoder til Kreaturerne synes vanskeligt at forstaa naar man 
ikke vil antage at Klimatet tidligere har veret mildere saa at Kreaturerne have 
kunnet gaa ude i lengere Tid af Aaret end nu er Tilfeldet. At Isdriften langs 
Kysten er tiltaget i den historiske Tid nevnes i gamle Beretninger og synes at vare 
en nödv&endig Betingelse for Forstaaelsen af hvorledes de gamle Nordboer har kunnet 
besejle det nuv&erende Julianehaabs Distrikt, og man vil endvidere ikke kunne be- 
negte at denne Is der nu liger overalt udenfor denne Del af Landet betydelig for- 
öger Veirligets Strenghed. >» 
En annan följd af klimatförsämringen genom isblockaden, hvarpå man icke varit 
uppmärksam, är att inlandsisen under en längre tid tyckes hafva ryckt framåt,” så 
att några af de gamla ruingrupperna blifvit begrafda under istäcket. Arkeologen 
kapten BRUUN har upptäckt nordboruiner, som ligga ytterst svårtillgängligt inklämda 
mellan gletscher och elfvar. Frågan hvarför man byggt gårdar på sådana platser 
kanske kan besvaras sålunda: att läget efteråt försämrats genom gletschers fram- 
ryckande. I det innersta af Tluafjorden fann Horm 4 ruiner alldeles under gletschern 
och eskimåerna visste berätta, att under dessa gletscher en hel bygd med ruiner, 
en kyrkogård m. m. ligga begrafda. Då man ännu på långt när icke återfunnit alla 
de bygder med kyrkor o. s. v. som uppräknas i den gamla Chorografien synes det 
icke vara omöjligt, att en del af den gamla österbygden under de förflutna 500 åren 
hunnit döljas af den framryckande inlandsisen. En egendomlig omständighet, näm- 
ligen den under tidernas lopp inträffade förväxlingen af namnen på landmärkena vid 
1 Förkortningen af vegetationsperioden gällde våren och sommaren, icke hösten. Vid Igalikofjorden kan 
boskapen ofta gå ute på bete ända till jul. 
Kungaspegeln meddelar, att det fanns stora och goda gårdar på Grönland, där folket håller mycken boskap 
och får och drifver stor smör- och osttillverkning. Vi måste tänka oss det forna Grönland såsom ett kustland 
med stora fjordar liksom Norge, med öppet isfritt haf utanför och med jämförelsevis varmt vatten på kustbanken 
på de ställen där denna var så grund, att det kunde uppvärmas af solen. Detta sker äfven nu i en viss grad 
på eftersommaren, och då infinna sig stim af torsk och häljeflundra. Men afkylningen från drifisen hindrar nu 
för tiden torsken att begagna dessa bankar (helleflundrebanken, Fyllas bank m. fl.) till lekplatser, hvilket där- 
emot antagligen var fallet i forntiden. 
>? I nuvarande tid har man vissa anledningar att tro att den går tillbaka. 
