KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 51. N:o 2. 49 
drifis. Man förstår, att tillägget till BÅRDSSON'sS segelanvisning: att man skall bringa 
det höga berget Hvitserk i nord, innan man styr upp efter västkusten med kurs på 
Hvarf och Eriksfjord, är grundad på erfarenhet. 
De många öfriga segelanvisningar till Grönland som finnas upptagna i Gr. Hist. 
Mindesm. stämma ganska väl öfverens med dessa, men de äro fragmentariska och 
oklara tillföljd af ovissa uppgifter om distanser och om farten (»uger söes> o. s. v.) och 
förtjäna ej vitsord emot BÅRDSSON's och BJÖRN JONSSON's, som äro så klara och 
rediga, att de skulle kunna begagnas än i dag, ifall förhållandena vore sådana som 
i forntiden. Nu äro sunden i den sydgrönländska arkipelagen uppfyllda af is. Där- 
med är den gamla leden »Eriksstefna» stängd. Och Cap Farvel är nu så omgifven af 
drifis och inhöljd i dimma och stormskyar, att den sällan kommer i sikte. Ännu 
sällsyntare torde det vara att alplandet bortom Cap Farvel kan siktas söderifrån, 
åtminstone på så nära håll som förtoningen angifver. Icke heller går det an att 
numera styra kurs direkt på Hvarfsgnipa (Cap Egede) och gå in till Herjolfsnäs, det 
nuvarande Fredriksdal, som är så oåtkomligt att NORDENSKIÖLD'sS fartyg, Sofia, af 
missionärerna ansågs vara det första skepp från Europa som ankrat i hamnen sedan 
oldtiden (se p. 391 i Den andra Dicksonska expeditionen till Grönland). Det land- 
märke man nu skall styra på är Cap Desolation för att därefter genom sundet Tor- 
sukatak vid Nunarsuit och andra inre sund leta sig fram innanför isgördeln till den 
gamla Österbygdens fjordar (se kartorna å p. 50). 
Det finnes emellertid en uppgift som förtjänar närmare granskning, nämligen 
BJÖRN JONSSON”s beskrifning (i Gripla) på de tre jöklarne på Grönlands ostkust: »till 
den ena jökeln hade ingen undersökt (naturligtvis den nordligaste), till den andra är 
en månads färd, till den tredje en veckas; den är närmast bygden, den heter Hvit- 
serk, där viker landet mot nord». GISLE BRYNJULFSSON har förklarat detta ställe 
sålunda, att BJÖRN JONSSON icke afsett härmed någon färd från Island (med de 
snabbseglande vikingaskeppen), utan en färd med roddbåtar från den sydligaste delen 
af Österbygden mot öster och norr. Med sådan lägenhet beräknar BRYNJULFSSON 
att man hinner omkring 30 eng. mil om dagen och alltså efter en vecka bör kunna 
uppnå Puisortokgletschern, hvilken BRYNJULFSSON håller för att vara Hvitserk. Äfven 
om man med grönländska roddbåtar skulle kunna i smult vatten göra så långa dags- 
resor som 30 mil, så räcker enligt GRAAH's, GIESECKE's, HOLM's m. fl. erfarenhet icke 
en vecka till för att från Ilua eller Fredriksdal framtränga genom sunden till öst- 
kusten vid 60?” och därifrån nordöfver till Puisortokgletschern på 62” 10. Därtill 
fordras snarare 6 veckor än 6 dagar under nuvarande förhållanden. Om man också 
med BRYNJULFESSON antager, att isförhållandena mellan Cap Farvel och Puisortok 
varit bättre på BJÖRN JONSSON'S tid än nu, så att man roende kunde uppnå 62:dra 
breddgraden från TIlua på 6 dagar, så slår likväl icke alls Griplas beskrifning in på 
Hvitserk, ty det heter: »den är närmast bygden, der viker landet mot Nord>, hvil- 
ket icke kan sägas vara fallet vid Puisortok. Däremot passar Griplas beskrifning in 
på höglandet mellan sundet Allumlengri och fjorden Kangerdluksuatsiak, hvarest de 
högsta bergtopparne i hela Sydgrönland ligga. Om man förutsätter isfritt vatten, 
skulle man mycket väl kunna på en vecka uppnå östkusten utanför detta alpland 
K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 51. N:0o 2. 7 
