KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 51. N:o 2. 51 
diskussion om dessa gamla kartor uppstått bland geograferna, hvilken här förbigås. 
Men själfva den omständighet, att man på dessa kartor tecknat in två sund genom 
Grönlands sydspets, har betydelse, emedan den visar, att traditionen från Eriksstefna 
om infartslederna från Grönlands östkust till den gamla Österbygden fortlefvat genom 
flera århundraden, länge sedan dessa infarter stängts af isen från Nordbotn. 
Konturlinierna af en dylik karta från 1600-talet, som af HANS PETTERSSON på- 
träffats i British Museums Arkiv meddelas här. 
Det är tydligt, att äfven isförhållandena i Davis sund och Baffins bay på 
vikingatiden måste varit olika de nuvarande. Den grönländska isströmmen bidrager 
årligen med en betydlig kontingent till drifisen i Davis sund. Om denna uteblir 
måste ismängden därstädes liksom äfven 1 Labradorströmmen minskas. Därtill kom- 
mer att en minskning uti polarströmmens ismassor endast kan härleda sig från en 
jämnare värmetransport medelst golfströmsgrenarne, och att äfven den gren, hvil- 
ken går uppåt Davis sund, måste hafva deltagit uti denna värmetransport till de 
arktiska trakterna. Vi hafva alltså a priori skäl att an- 
taga, att Labradorströmmen icke varit isförande eller åt- 
minstone icke isförande! i samma grad nu som under 
medeltiden. Man finner också denna slutsats bekräftad 
af det märkliga förhållandet, att i sagorna om Vinlands- € i 
färderna och i urkunderna därom från år 1000 till medel- EN Disens porldt 
tidens slut icke ett ord nämnes om ishinder, som stört sam- 
trafiken mellan Grönland oeh Amerika.” Det är otänkbart, FSA 
att de grönländska kolonisterna skulle hafva kunnat landa — A lo ROR Ole 
på Labradors och Newfoundlands kust utan att hafva round the North Pole by JoHn SEL- 
kommit i kontakt med drifisen och isbergen i Labrador- 008 (AESNG0E) ög älöD RIM 
strömmen om förhållandena liknat nutidens. Fig. 18. 
Den absoluta tystnad som häfderna iakttaga härom väcker eftertanke, i synner- 
het när man finner att berättelserna om CABOT, som upptäckte Newfoundland 1497, 
icke heller omnämna is eller ishindring. I de berättelser som finnas om den yngre 
SEBASTIAN CABOT's resor 1508—9 till Amerikas kust (men anses mera osäkra) säges 
att han framträngt ända till 60” lat. Man fann där stora öar af is (isberg) och en 
mängd is i hafvet öfver 100 famnars djup (d. v. s. man befann sig i Labrador- 
strömmen). Men vid en senare resa 1516 eller 17 säges han ha framträngt ända till 
67'/2” d. 20 juni och funnit där öppet vatten utan ishinder. Detta är en af anled- 
ningarna till att NANSEN, som finner det oförklarligt att isen vid Newfoundland icke 
omnämnts i samband med den äldre CABOT's resa, betviflar att SEBASTIAN CABOT 
någonsin företagit sina resor i dessa trakter 1516 eller 1517. 
Det må förhålla sig huru som helst därmed; visst är likväl, att underrättelserna 
om is utanför Amerikas kust börja framkomma först på 1500-talet, ehuru förbindel- 
sen med Nordamerika existerat redan på 1000-talet, och minnesmärken därom finnas 
1 Sådana uttryck i sagorna som: »jag klöf den kalla strömmen» o. d. bevisa icke att man seglat genom 
isfyllda farvatten, ty kalla hafsströmmar hade man naturligtvis äfven på vikingatiden kring Island och Grönland. 
> Se härom FInnNurR JOoNssoN's yttrande å p. 32. 
