56 O. PETTERSSON, KLIMATFÖRÄNDRINGAR I HISTORISK OCH FÖRHISTORISK TID. 
uppgifter som finnas därom, hvilka äro synnerligt många men i flera fall behäftade 
med motsägelser i afseende på tiden för isläggningens inträffande, dess omfattning 
m. m. I allmänhet synes det hos vår tids människor, som vant sig att betrakta 
klimatets växlingar såsom alldeles oregelbundna och oberäkneliga, finnas benägenhet 
att betvifla de uppgifter, som förekomma i de gamla krönikorna om 1300—1400-talets 
hårda isvintrar, om de då och då inträffande heta somrarne och förskjutningar af de 
klimatiska årstiderna, samt växlingarne mellan torka och oerhördt riklig nederbörd 
med öfversvämningar m. m., så snart dessa uppgifter synas gå utöfver gränserna för 
de hvardagliga erfarenheterna. Man antager, att man i forntiden öfverdrifvit klima- 
tets växlingar, emedan man var mindre i stånd att skydda sig för deras inflytande 
än nu. Man antager, att i en tid, då skeppsfarten om vintern i allmänhet inställdes, 
isförhållandena i hafvet bedömdes efter hvad man kunde öfverskåda från kusterna.! 
Hvad det ymniga sillfisket i Öresund beträffar, så hänvisar man på det faktum, att 
äfven i nutiden vissa år ett ganska rikligt fiske drifves om hösten vid Skånes kust, 
och menar, att det förhållit sig på samma sätt under medeltiden, och att man endast 
öfverdrifvit fångstuppgifterna från den tiden. 
Enligt min mening ligger nyckeln till klimatförändringens gåta uti utredningen 
af Östersjöns tillstånd under medeltiden. Uppgifterna därom äro så många och 
spridda i en mängd krönikor och senare gjorda sammanställningar och referat af 
krönikor, att det måste blifva en speciell uppgift att kritiskt granska detta material. 
Intresset för den historiska klimatologien väcktes i Frankrike genom AEAGO” 
och i Sverige genom EHRENHEIM's berömda tal vid presidiets nedläggande i Veten- 
skapsakademien 1824. Den egentliga vetenskapliga bearbetningen af materialet från 
Sverige börjades af RUBENSON och har fortsatts af N. EKHOLM, som i 5:te kapitlet 
af sin afhandling »Om klimatets ändringar och dess orsaker» lämnat den fullständi- 
gaste öfversikt i ämnet som finnes under titeln »Klimatväxlingar under historisk tid, 
särskildt i nordvästra Europa». EKHOLM” inleder denna framställning sålunda: 
»Det återstår nu att betrakta klimatets växlingar under historisk tid. Här 
finna vi visserligen ett rikare material af iakttagelser än förut men på samma gång 
en sådan brist på ordning och lagbundenhet, att det för närvarande synes nästan 
omöjligt att få öfversikt och sammanhang i de mångskiftande företeelserna. Här ser 
man ej skogen för träd. Först under de sista hundra eller hundrafemtio åren sedan 
regelbundna väderleksiakttagelser började anställas blir öfversikten lättare, men då 
är åter tiden så kort, att fördenskull inga säkra slutsatser kunna dragas.> 
Materialet, hvarpå sådana slutsatser kunna grundas, är alltså enligt EKHOLM: 
dels historiska urkunder, en källa som flödar rikligt men oregelbundet och otillförlit- 
ligt ända ifrån äldsta tider, och dels verkliga väderleksiakttagelser, hvilka icke nå 
längre tillbaka än 150 år. Vår kunskap om klimatväxlingarne under medeltiden 
komma alltså i sista hand väsentligen att hvila på historiska uppgifter. Då det an- 
! På samma sätt bedöma NANSEN, BJÖRNBO m. fl. nyare författare Grönlands klimat och isförhållandena i 
Grönlandshafvet under medeltiden efter grundsatsen: allt är nu som 1i forntiden. 
? Oeuvres completes. Paris. 1858. 
3 Ymer :1899. H. 4; p. 387. 
