nn 
ba | 
KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 51. N:0 2. 
märkts mot dessas tillförlitlighet, att krönikeskrifvarne i flera fall nedskrifvit sina 
berättelser efter hörsagor eller, liksom deras referenter i nyare tid, afskrifvit hvar- 
andras notiser, har jag funnit skäl att söka insamla nya dokument och koncentrera 
efterforskningen på en viss fråga, nämligen Östersjöns tillstånd, emedan man, ifall 
uppgifterna rörande dess isläggning och sillfisket därstädes befinnas hvila på faktiska 
förhållanden, kan med absolut visshet sluta till, att hydrografiska förändringar inom 
vattencirkulationen i våra haf inträffat, och söka deras orsaker. Jag fann, att man i 
den isländska, den svenska och framför allt i den danska historiska litteraturen kan 
hämta material till iämförelse och kritik af uppgifterna härom. I det följande finnes 
en sammanställning af uppgifter, som jag erhållit dels direkt dels genom litteratur- 
anvisningar af svenska kännare af vår medeltid såsom riksbibliotekarien DAHLGREN 
och professor STAVENOW. I Danmark har kapten C. J. SPEERSCHNEIDER vid meteo- 
rologiska institutionen åstadkommit en rikhaltig samling af data rörande Östersjöns 
isförhållanden. Jag har haft tillfälle att jämföra det historiska material jag själf in- 
samlat med kapten SPEERSCHNEIDER's och funnit, att åtskilliga af de äldre uppgifterna 
afskrifvits felaktigt och äro behäftade med namnförväxlingar. Kapten S. har sär- 
skildt fäst uppmärksamheten vid, att uppgifterna om isläggningen af Skagerack i själfva 
verket röra Kattegat, emedan man 1 äldre tider icke skilde noga på dessa hafsom- 
råden. Då det i de isländska annalerna heter: att under en vinter vargar rände 
öfver isen mellan Norge och Danmark, eller när det i Diarium Minoritorum Wisby- 
ensium finnes antecknadt 1296: »congelatum est mare tanto rigore ut eqvitari poterat 
de Opslo ad Jutiam», så menas därmed sannolikt ej, att samfärdseln öfver det frusna 
hafvet ägde rum direkt mellan Kristiania och Skagen utan någonstädes mellan bohus- 
länska kusten och Jutland. Om också uppgifterna om Nordsjöns eiler Skageraks 
tillfrysning ej kunna tagas fullt efter orden, så är däremot isläggningen af Östersjön, 
som så ofta inträffade under medeltiden, ett faktum, som ej kan bortförklaras eller 
betviflas. Då det stora material, som kapten SPEERSCHNEIDER samlat häröfver, snart 
kommer att utgifvas, behöfver jag här endast meddela uppgifterna för några år, som 
kunna anses representativa för isvintrarne under medeltiden.” 
1296. 
Ur krönikorna om händelserna detta år har professor STAVENOW lämnat följande utdrag: 
I chronologia vetus [261—1430, sammanhängande från omkr. 1250]. År 1296: congelatum est mare. 
I chronologia anonymi veteris [826—1415]. År 1296: congelatum est mare tanto frigore ut eqvitari 
poterat de Opslo ad Jutiam. 
Ordagrant samma notis återfinnes i Wisbykalendariet, Diarium Minoritorum Wisbyensium (seriptores 
rerum Suecicarum medii 2evi), hvilket torde vara en afskrift, emedan årtalet är orätt citeradt 1294 ist. f. 1296. 
I anledning af en konjektur att krönikeskrifvarne med uttrycket »ad Jutiam> skulle hafva menat: att man från 
norska kusten, t. ex. från Bohuslän, ridit ett stycke öfver isen närmast kusten i riktning mot Jutland utan att 
likväl komma dit, har jag förelagt en auktoritet i medeltidslatin, lektor J. BERGMAN, frågan, huruvida en sådan 
tolkning af uttrycket »ad Jutiam» är möjlig ur språklig synpunkt. Herr BERGMAN anser en dylik tolkning (ad 
= versus) i föreliggande fall vara omöjlig och meningslös. Han skrifver: 
» Klosterkrönikörens ord kunna omöjligen betyda annat än från Oslo till Jutland, så vidt icke Jutia kan ha 
någon annan betydelse, hvilket synes vara uteslutet . .. För öfrigt visar motsatsen de — ad ovillkorligen på 
utgångspunkt och mål.» 
1 För den närvarande diskussionen gäller det framför allt att afgöra om fenomenet verkligen ägt rum flera 
gånger under 1300-talet; huru ofta det inträffat kan bli föremål för senare utredning. 
K, Sv. Vet. Akad. Handl. Band 5351. N:o 2. 8 
