KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 51. N:0 2. 59 
England grosse Uberschwemmungen. 28 Jam. plötzlich Tauwetter in ganz Mittel-Europa wodurch sehr grosse 
Uberschwemmungen hervorgerufen wurden. 
1418. 
I chronologia vetusta (1298—1473) finnes enligt STAVENOWw antecknadt: »Anno MCCCCXVIII. Hiemps 
erat nimis aspera et mare salsum fuit congelatum ita qvod homines transierunt intra Alemanniam et Daniam 
videlicet Gezör et Rostock.» 
1423. 
I en anonym annalskrift betecknad: Märkvärdiga händelser i Sverige 1220—15352, finnes antecknadt enligt 
STAVENOW: år 1423 var så stark vinter, att Östersjön var belagd med is, så att man kunde med häst och släde 
fara skeppsleden från Danzig till Lybeck och från Pommern till Danmark>. 
1460. 
I Hensieo's Katalog: Ausserordentlich strenger Winter bis 20 März. Die Ostsee friert vollständig zu so 
dass man zu Fuss äber das Eis von Läbeck und Stralsund nach Norwegen (Dänemark?), von Reval nach Schweden 
gehen kann. Die Donau und andere Flisse vom 13 Jan. bis 11 Märtz derart zugefroren dass sie die schwersten 
Wagen tragen kann. 
Äfven från 16:de seklet har man underrättelser om sådan isläggning af Öster- 
sjön, att man på isen kunnat färdas mellan tyska och danska kusterna, men dylikt 
inträffade därefter allt mera sällan, och vintern 1636 har ansetts vara den sista vin- 
ter, då Östersjön var tillfrusen mellan Skåne och Bornholm. TI ofvanstående referat 
har jag endast medtagit originalanteckningar, som jag icke funnit vara utgifna och 
sammanställda förut. I HENNIG's katalog finnas flera notiser af liknande innehåll, 
t. ex. rörande isvintern 1318—1319, hvarom det heter: »Strenger Winter, alle grosse 
Flässe auch der Po zugefroren 20 Tage lang derart dass sie Wagen trugen» m. m. 
Det är emellertid icke meningen att här anföra och granska alla uppgifter om is- 
vintrar som inträffat under denna tid, oaktadt ämnet är af stort intresse och för- 
tjänar en uttömmande granskning, hvilken ej torde uteblifva. Min afsikt är endast 
att konstatera fenomenets realitet och vinna en öfverblick öfver den tidsperiod, inom 
hvilken det haft sin största frekvens. Jag finner då, att isläggningen af Östersjön 
inträffat oftast under de sista århundradena af medeltiden. De kalla vintrarnas 
period tyckes hafva börjat på 1200-talet! och kulminerat i 14:de seklet. Året 1322 
—23 kan betraktas såsom typiskt för dessa företeelser då, efter våldsamma öfver- 
svämningar af Rhen, Rhone m. fl. floder under sommaren 1322 i juni och följande 
månader, den stränga vintern inträffade i slutet af november, hvilken i början af 
1323 isbelade Östersjön och delar af södra Nordsjön samt för öfrigt hemsökte större 
delen af Europa och efterföljdes af en hel rad stränga vintrar.” Efter dessa följde i 
regeln förhärjande öfversvämningar, då floderna öfverstego sina bräddar. Ej mindre 
än 55 sådana fall omtalas i krönikorna under 1300-talet. Under andra år, såsom 
1304 och 1328, inträffade åter utomordentligt milda vintrar samt heta och torra 
somrar såsom 1387, 1393 m. fl. Hela detta århundrade var utmärkt af extrema 
klimatiska omväxlingar i Atlantiska oceanens östra kustländer, hvilka, såsom jag visat 
i den föregående afdelningen, motsvaras af liknande företeelser på Island och vid 
Grönlands kuster. Hvilket inflytande detta hade på årsväxten och de ekonomiska 
förhållandena i den skandinaviska norden skall senare nämnas. 
! Man erinrar sig Svärdsriddarnes tåg öfver isen till Ösel med en här af 20,000 man för att förstöra 
sjöröfvarnästena på Ösel. Omslaget från sydlig vind med regnväder till så hård vinter, att Östersjön betäcktes 
med spegelblank is, inträffade vid jultiden 1225. 
selvexi 325, 1304, l4lld44 1346, 1304, L309-0. sva (efter HENNIG): 
