68 O. PETTERSSON, KLIMATFÖRÄNDRINGAR I HISTORISK OCH FÖRHISTORISK TID. 
Vid slutet af 1100-talet visade sig de första tecknen till isblockad vid Island och 
vid slutet af 1200-talet var drifisströmmen utanför Östgrönland så utvecklad, att segel- 
leden till Österbygden måste omläggas. Vid slutet af 1200-talet tyckes immigratio- 
nen af eskimåerna från nordligaste Amerika och Grönland hafva börjat, och på 1300- 
talet följde förstöringen af den vestgrönländska kolonien, som sedan efterföljdes af 
österbygdens ödeläggelse och upphörandet af sjöfartsförbindelserna. Island utsattes 
under 1200- och 1300-talen för oupphörliga isblockader. TIsdriften från polarhafven 
ökades alltjämt under dessa århundraden emot tiden för den tidvattenbildande kraf- 
tens maximum. 
I Östersjötrakten orsakade detta en starkare inströmning af saltvatten i Öster- 
sjön, hvilken medförde invandring af hafssill till Öresund och ett ymnigt fiske om 
höstarne, hvilket nådde sitt maximum från 1100-talet till början af 1500-talet, då 
fisket aftog i sundet och flyttades till norra Kattegat och Nordsjön. Genom den 
ökade inströmningen af saltvatten tvingades ytvattnet i Östersjön att utströmma och 
utbreda sig öfver Skagerak och Kattegat i ett vidsträckt, tunt ytlager, hvilket, liksom 
i Östersjön själf, uppvärmdes starkt under sommaren och afkyldes till fryspunkten 
under kalla vintrar, då anticykloniska förhållanden tenderade att utveckla sig öfver 
den isbelagda Östersjön och det snötäckta Skandinavien,' som omgafs af ett bredt 
randområde af iskallt eller fruset baltiskt ytvatten. De cykloner, som uppstodo uti 
depressionsområdet öfver den varma hafsytan söder om Island, kunde i regel icke 
begagna de nu vanliga sStråkvägarne öfver Skagerak och södra Sverige, hvilket då 
var centrum för ett anticykloniskt område, utan böjde af söder om Hven (som EK- 
HOLM säger) och passerade öfver Nordtysklands kuster, där de i förening med det 
högre vattenståndet vid springflod åstadkommo de förhärjande stormfloder under 
vintern och de ödeläggande skyfall och öfversvämningar om sommaren som krönikö- 
rerna omtala. Detta bevisas äfven af ett annat förhållande. Kaspiska hafvets enda 
betydligare tillflöde är Volga. BRÖUCKNER och HUNTINGTON hafva visat (se härom 
längre fram), att Kaspiska hafvet på 1100-talet hade ett utomordentligt lågt vatten- 
1 Då uttrycket »det snötäckta Skandinavien» här användes, beror detta på EKHoLm's beräkning af TyYcHo 
BrAHE's iakttagelser, som innehålles i följande tabell. Man måste hålla i minnet, att Tychos iakttagelser äro 
anställda 300 år efter det den stora förändringen kulminerat och alltså endast markera dess efterverkningar. 
Antalet snödagar i procent af antalet nederbördsdagar 
(i Öresund, Hven) 
Okt! NOV: Dec Jans oo Hebr: eMarserApn 
1582-1597 3 14 38 45 5 63 21 
1881—1898 (Z MÖTS 48 32 46 19 
Sly VÄG RR INDI AEG 
Då en större procent snödagar betyder lägre temperatur, så se vi, att februari och mars för 300 år 
sedan voro afgjordt kallare än nu, under det att skillnaden för de öfriga månaderna är nästan försvinnande. 
EKHOLM uppskattar denna skillnad sålunda: »Februari var för 300 år sedan 19.4 kallare än nu, mars 1.0, men 
för de öfriga månaderna uppgår skillnaden icke till mer än 0?.2 åt ena eller andra hållet. Detta stämmer väl 
med SPEERSCHNEIDBE'S utsago: »de haarde Isforhold kom dengang ligesom nu mellem 2/2 och 15/3». Man finner 
häraf äfven, att dessa egendomliga meteorologiska företeelser icke häntyda på en allmän öfvergång från en klimat- 
typ till en annan utan måste vara förorsakade af förändrade hydrografiska förhållanden. 
